ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1667/20 Справа № 214/6714/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 214/6714/17
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді – Барильської А.П.,
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання - Голуб О.О.         
сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Рантье»,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея-Банк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2019 року, яке ухвалене суддею Гринем Н.Г. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне рішення складено 18 липня 2019 року, -
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Рантье», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Публічне акціонерне товариство «Ідея-Банк», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 17.09.2017 між нею та ПАТ «Ідея-Банк» було укладено кредитний договір №R-2021771012, за умовами якого позивач отримала кредит на поточні потреби в розмірі 35767 грн. строком до 17.09.2019 року зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 7,9% річних. 
29.04.2016 року між ПАТ «Ідея-Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» було укладено Договір факторингу №29/04-1. В жовтні 2017 року позивач дізналась, що постановою ДВС від 29.08.2017 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису нотаріуса ОСОБА_2 щодо стягнення грошових коштів та задоволення вимог ТОВ «ФК «Рантье» за кредитним договором в розмірі 41 163 грн. 81 коп. 
Позивач вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус допустив грубі порушення вимог порядку вчинення виконавчого напису, передбаченого Постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусом», а також п.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом МЮУ №296/5 від 22.02.2012 року. Так, при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус не отримав від ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» первинні документи щодо видачі кредиту, умови та здійснення по кредиту часткового погашення (платіжні доручення/, меморіальні ордери, розписки, чеки), тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» є безспірним. Наданий розрахунок заборгованості не може вважатись документом, який підтверджує безспірність вимоги до боржника. ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» у розрахунок заборгованості не було враховано сплачену нею суму в розмірі 15 628,50 грн. 
Крім того, Саксаганський відділ державної виконавчої служби не повідомив та не надіслав їй відповідно постанови, чим порушив Закон України «Про виконавче провадження» та направив постанову на підприємство, на якому вона працює та на підприємстві почали проводити стягнення з заробітної плати, про вище вказані дії їй стало відомо у жовтні 2017 року. 
На підставі наведеного вище, позивач, остаточно уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1271 від 11.11.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про звернення стягнення грошових коштів боржника; скасувати виконавчий напис; скасувати постанову ВП №533410 від 29.08.2017 року, винесену Саксаганським відділом ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за №1271, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», якому Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» на підставі договору факторингу №29/04-1 від 29.04.2016 року відступлено право вимоги за кредитним договором №Р20.217.71012 від 17.09.2014 року, строк платежу за яким настав 17.09.2015 року, за період з 18.10.2015 року по 07.09.2016 року у розмірі: 30 709,26 грн. заборгованість за тілом кредиту; 9154,55 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями; 1300 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 41163,81 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн.
В апеляційній скарзі АТ «Ідея-Банк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження по справі, посилаючись на те, що юридичну особу відповідача ТОВ «ФК «Рантье» припинено 19.06.2019 року, тому, відповідно до ст. 255 ЦПК України, провадження по справі підлягає закриттю.
Крім того, апелянт зауважує на тому, що нормами матеріального права не передбачено вручення вимоги боржнику, як передумову вчинення виконавчого напису нотаріуса.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача – залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача  ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 11.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №1271, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Рантье», якому ПАТ «Ідея Банк» відступило право вимоги за кредитним договором №Р20.217.71012 від 17.09.2014 року за період з 18.10.2015 року по 07.09.2016 року у розмірі: 30 709,26 грн. заборгованість за тілом кредиту; 9154,55 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями; 1300 грн. плата за вчинення виконавчого напису., що становить загальну суму 41163,81 грн. 
Із змісту оспорюваного виконавчого напису слідує, що вчинений він нотаріусом на підставі наданих документів про перехід від ПАТ «Ідея Банк» до кінцево визначеного кредитора ТОВ «Факторингова компанія «Рантье»» права вимоги за кредитним договорам, укладеним 17.09.2014 року з ОСОБА_1 та виключно з посиланням на положення законодавства України, що регулює порядок вчинення виконавчих написів. 
Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що жодних письмових вимог щодо погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором №Р20.217.71012 від 17.09.2014 року, її розміру, а також стосовно відступлення права вимоги від ПАТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Рантье» на її адресу не надходило.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний виконавчий написвчинений нотаріусом на підставі вимоги, яка не є безспірною та лише з формалізованим підходом до визначеної законом процедури і перевірки поданих стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, згідно з Переліком, у зв`язку з чим він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
За змістом ч. 1 ст. 42, ст. 48 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідно до положень частини першої статті 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Пунктом першим ч. 1 ст. 110 ЦК України визначено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.
У разі прийняття учасниками, судом або іншим органом, відповідно до своєї компетенції (наприклад, це може бути наглядова рада) рішення про ліквідацію юридичної особи вони зобов`язані негайно письмово повідомити про своє рішення орган, що здійснює державну реєстрацію. Отримавши таке повідомлення, орган державної реєстрації вносить до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запис про рішення щодо припинення юридичної особи. Така вимога направлена на захист прав кредиторів, які вже на початковій стадії зможуть знати про наміри юридичної особи, яка припиняє свою діяльність, оскільки дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є відкритими для загального ознайомлення.
Після прийняття відповідними органами (власник, уповноважений орган або суд) рішення про ліквідацію, що є правовою підставою ліквідації, для позбавлення статусу юридичної особи необхідно, зокрема, утворити органом (особою), який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи, ліквідаційну комісію. При чому за рішенням органу у ролі ліквідаційної комісії може виступати орган управління юридичної особи.
З дня призначення ліквідаційної комісії до неї переходять усі повноваження щодо управління справами юридичної особи, крім тих, які залишаються згідно з законодавством України за учасниками, наприклад затвердження ліквідаційного балансу. Слід зауважити, що ліквідаційна комісія не має статусу юридичної особи, а підприємство, що ліквідується, в період її роботи статусу юридичної особи не втрачає. Отже, дієздатність юридичної особи здійснюється через ліквідаційну комісію. Дії комісії розглядаються як дії самої юридичної особи. Комісія здійснює дії, у тому числі виступає в суді від імені юридичної особи і набуває безпосередньо для неї права і обов`язки.
Відповідно до ст. 111 ЦК України, з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки.
Після вчинення дій, передбачених законом у період здійснення ліквідаційної процедури, державному реєстратору подаються документи, визначені, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», за результатом розгляду яких протягом 24 годин реєстратор приймає рішення щодо припинення юридичної особи.
За результатами такого розгляду до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вноситься запис про припинення юридичної особи, що вважається датою ліквідації юридичної особи.
Відповідно до ч. 5 ст. 104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до державного реєстру запису про її припинення.
Виходячи з викладеного, у разі ліквідації підприємства його права та обов`язки припиняються з моменту внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
У ст. 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Системний аналіз вказаних норм права, а також положень ч. 1, 2, 4 ст. 25, ч. 1 ст. 26 ЦК України та ч. 2 ст. 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач – юридична особа, має бути зареєстрованою у встановленому законом порядку. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що узгоджується з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
При цьому норма ст. 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених п. 1-8 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі–спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.
Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 20.06.2019 у справі № 185/998/16-ц.
Як вбачається із матеріалів справи, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Рантье» припинено 19 червня 2019 року, отже, з цієї дати припинилася цивільна правоздатність відповідача, тобто припинилася здатність мати цивільні права та обов`язки.
Указана обставина - припинення цивільної правоздатності, виключає можливість участі особи у судовому процесі та покладення на припинену юридичну особу будь-яких обов`язків.
Правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Рантье», згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутній. 
На вищевказані норми процесуального права суд першої інстанції уваги не звернув та помилково розглянув справу по суті з порушенням вказаних норм процесуального права, що, відповідно до приписів ч. 1 ст. 377 ЦПК України, є підставою для скасування рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2019 року із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.
Не приймаються до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що нормами матеріального права не передбачено вручення вимоги боржнику, як передумову вчинення виконавчого напису нотаріуса, оскільки в даному випадку рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, тому правильність висновків суду щодо обґрунтованості позовних вимог колегією суддів не перевіряється. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону, тому оскаржуване рішення, на підставі ст.377 ЦПК України, підлягає скасуванню із закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Факторингова Компанія «Рантье» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 367, 374, ч.1 ст. 377, ст.ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея-Банк» задовольнити частково. 
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2019 року скасувати та провадження по справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Рантье» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню- закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 07 лютого 2020 року. 

Головуючий:        
                                       
Судді: