ПОСТАНОВА
Іменем України

27 лютого 2020 року 
м.Київ
справа №1340/4570/18
провадження №К/9901/23198/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 (суддя Ланкевич  А.З.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 (головуючий суддя Макарик В.Я., судді Глушко І.В., Ільчишин Н.В.)
у справі № 1340/4570/18 
за позовом ОСОБА_1 
до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Футей Оксани Дмитрівни, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, 
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , Пустомитівської міської ради Львівської області, Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго", Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області 
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, встановив:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Футей Оксани Дмитрівни, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки загальною площею 0.0996 га із кадастровим номером 4623610100:04:001.0017 з цільовим призначенням 11.04 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води); зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області скасувати записи в Державному земельному кадастрі та Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 0,0996 га із кадастровим номером 4623610100:04:001.0017 з цільовим призначенням 11.04 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води); визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Футей О.Д. від 05.09.2018 №РВ-4600789152018 про відмову ОСОБА_1 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Державного кадастрового реєстратора Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Футей О.Д. внести відомості до Державного земельного кадастру на підставі заяви ОСОБА_3 , поданої 22.08.2018, і доданих до неї документів.
2. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 закрито провадження у справі № 1340/4570/18.
3. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі №1340/4570/18 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 залишено без змін.
4. ОСОБА_1 із зазначеними судовими рішеннями не погодився, тому звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі №1340/4570/18 та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2 що знаходиться на АДРЕСА_2 .
6. Рішенням Пустомитівської міської ради Львівської області від 18.07.2018 №1190 затверджено акт про встановлення меж земельної ділянки, що належить позивачу, площею 0,2473 га за адресою:  
АДРЕСА_3 . 22.08.2018 позивач звернувся до Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру. 
8. 05.09.2018 року відповідач прийняв рішення №РВ-4600789152018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав:
- невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру;
- невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: XSD Схема Наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Перетин ділянок з ділянкою 4623610100:04:001:0017 Площа співпадає на 44,461% - ПП «Геокапітал», ОСОБА_4 .
9. Позивач з вказаним рішенням не погоджується, оскільки таке, на його думку, прийнято відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, зокрема Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРТШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
10. Закриваючи провадження у справі, суди першої та апеляційної інстанції керувалися тим, що предметом спору у даній справі є захист, зокрема, права власності, порушеного, на думку позивача, відповідачем, який прийняв оскаржувані рішення. По своїй суті, доведення позивачем протиправності рішень є спором про доведення права на земельну ділянку. Тому, щоб вирішити спір про протиправність дій та скасування прийнятих відповідачем рішень, має бути розв`язано конкуренцію підстав виникнення права власності на спірну земельну ділянку.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
11. Касаційну скаргу мотивовано порушенням місцевим і апеляційним адміністративними судами норм процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що суди не врахували того, що право власності на земельну ділянку не зареєстровано ані за позивачем, ані за ОСОБА_2 , тому справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Крім того, з посиланням на практику Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №826/14200/17, позивач вважає, що заявлені у цій справі позовні вимоги є єдиним ефективним способом захисту його порушеного права.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
12. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
13. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.    
Cловосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом.
14. Пунктом 1 ч. 1 ст. 19  КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб і суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
15. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
16. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
17. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач набув право на житловий будинок. 
Маючи переважне право на отримання земельної ділянки відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, позивач звернувся до державного кадастрового реєстратора для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки загальною площею 0.0996 га із кадастровим номером 4623610100:04:001.0017 з цільовим призначенням 11.04 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води).
18. Однією з підстав для відмови державного кадастрового реєстратора у внесенні змін до Державного земельного кадастру стало те, що позивачем не погоджено межі суміжними власниками (користувачами), наведеними в описі меж кадастрового плану земельної ділянки, а саме від В до А.
19. Своєю чергою, матеріалами справи підтверджено, що третя особа у цій справі ОСОБА_2 отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, розробила відповідну документацію, подала проект землеустрою для його погодження, а також зареєструвала 03.05.2018 у Державному земельному кадастрі земельну ділянку загальною площею 0.0996 га, яка розташована у Львівській області, Пустовитівському АДРЕСА_4 , с. Наварія із присвоєнням такій земельній ділянці кадастрового номеру 4623610100:04:001.0017.
20. Тобто, законний інтерес щодо отримання земельної ділянки загальною площею 0.0996 га із кадастровим номером 4623610100:04:001.0017 у власність є також і у ОСОБА_2 .
21. Крім того, третя особа - Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" у запереченнях, наданих у суді першої інстанції неодноразово посилалося на те, що земельна ділянка, на яку претендує позивач належить комунальному підприємству на праві користування.
22. Тобто, предметом спору у цій справі є не дії державного кадастрового реєстратора щодо відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, а забезпечення можливості отримати у власність земельну ділянку саме тієї площі та розміщення, які вказані позивачем.
При цьому, Верховний Суд зазначає, що наявний спір з сусідніми землекористувачами щодо площі та конфігурації відповідної земельної ділянки.
23. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі №809/48/18 зазначила:«…предметом позову у цій справі є не оскарження процедури прийняття розпоряджень суб`єктом владних повноважень, як розпорядника земельних ділянок, а забезпечення можливості набуття речового права на земельну ділянку під об`єктами нерухомості, які належать позивачу на праві власності, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин».
24. Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не погодитися із визначеним підходом.
При цьому Верховний Суд зазначає, що поновлення порушених прав позивача у межах адміністративного судочинства є неможливим, оскільки надавати у власність можливо лише вільну земельну ділянку, тоді як у цій справі існує спір щодо речових прав суміжних землекористувачів, який не може бути вирішеним у порядку адміністративного судочинства.
25. Таким чином, спір у справі не є публічно правовим, а пов`язаний з правом цивільним на земельну ділянку і з урахуванням суб`єктного складу сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
26. Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження у цій справі через непідсудність спору адміністративним судам.
27. Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеними висновками Верховного Суду. Посилання скаржника на те, що ані позивачем, ані ОСОБА_2 не зареєстровано право власності на земельну ділянку не спростовують наявності як у позивача, так і у третьої особи законного майнового інтересу щодо вищезазначеної земельної ділянки і дослідження тільки правомірності дій державного кадастрового реєстратора може призвести до ситуації, коли записи у Державному земельному кадастрі не будуть співпадати з юридичними фактами, на підставі яких вони вчинені, а отже й не будуть відображати реальний правовий стан. Це може поставити під сумнів офіційність та достовірність відомостей реєстру, а отже підірвати довіру до нього та держави, яка забезпечує ведення реєстру.
Суд також зважає на те, що може виникнути конфлікт між судовими рішеннями, що може призвести до правової невизначеності та ускладнення захисту порушених прав.
Зважаючи на суттєвість цього ризику, Суд вважає, що спірні правовідносини є неподільними і правова оцінка відмови відповідача на предмет дотримання процедури не може превалювати над оцінкою фактичних обставин справи та речових прав учасників справи щодо вказаної земельної ділянки. 
28. За приписами ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо такі рішення ухвалені без порушень норм матеріального і процесуального права.
29. Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм процесуального права, тому Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
30. Оскільки Верховний Суд залишає без змін судові рішення, то відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі №1340/4570/18 - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук
Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб