ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 р. 	Справа № 553/1899/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: П`янової Я.В. ,  Зеленського В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2019, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, м. Полтава, повний текст складено 28.10.19 по справі                № 553/1899/19 за позовом       ОСОБА_1 до       Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
07 серпня 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Ленінського районного суду м. Полтави з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправними щодо відмови в перерахунку її пенсії відповідно до  статті 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату перерахованої пенсії відповідно до  статті 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ  в розмірі  80 відсотків, без обмеження суми пенсії, згідно інформації в листі Національного банку України від 28.05.2019 №17-0008/28039 та довідки про складові заробітної плати Управління Національного банку України в Полтавській області від 06.09.2013 №09-067/3882, починаючи з 01.04.2019.
          Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09.08.2019 у справі                                № 553/1899/19 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУПФУ в Полтавській області про перерахунок пенсії передано до Полтавського окружного адміністративного суду.
          Рішенням  Полтавського окружного адміністративного суду 28.10.2019 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що вказана в рішенні суду відсутність правового регулювання (для перерахунку пенсії держслужбовцям) не може свідчити про звуження існуючих прав позивача саме з боку органів Пенсійного фонду. Стверджує, що бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу Конвенції Європейського Суду. Вважає, що її право на перерахунок пенсії з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця відповідно  до рішень Національного банку України є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)   справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,   переглянувши справу за наявними у ній доказами та     перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до  Закону України "Про державну службу", яка призначена з 11.09.2013  розпорядженням  №142555 від 04.10.2013, копія якого наявна у матеріалах справи  (а.с. 51).
Розпорядженням Ленінського УПФУ №142555 від 12.12.2013 позивачу перераховано пенсію з 11.09.2013 (а.с. 64).
Отримавши лист Національного банку України від 28.05.2019 №17-0008/28039, яким позивача повідомлено  про те, що відповідно до  Закону України "Про державну службу"  працівники Національного банку України з 01 травня 2016 року не є державними службовцями та про те, що з урахуванням діючих розпорядчих актів Національного банку України з питань оплати праці, розрахунково розмір посадового окладу за посадою головного економіста, з якої ОСОБА_1 вийшла на пенсію, з розташуванням робочого місця у Полтавському регіоні, станом на дату останнього перегляду розмірів посадових окладів працівників Національного банку (з 01 квітня 2019 року) становить 14849,65 грн, позивач звернулася до відповідача з приводу перерахунку пенсії держслужбовця.
За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 з приводу перерахунку пенсії держслужбовця  ГУ ПФУ в Полтавській області листом від 20.06.2019 №2905/Н-02  позивача повідомлено, що з 01 травня 2016 року набрав чинності  Закону України від 10.12.2015 №889 "Про державну службу", а закон, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено пенсію, втратив чинність. Згідно зі статтею 90 Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Перерахунки пенсій у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати Законом не передбачено. Враховуючи вищезазначене, підстав для перерахунку пенсії державного службовця немає. При цьому повідомлено, що отримувати пенсію відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  позивачу в даний час недоцільно (а.с. 25).
Не погодившись з  відмовою в перерахунку пенсії, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для  здійснення  перерахунку пенсії, оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії, не  передбачено можливість її перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до  ст. 37    Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII   (надалі – Закон  № 3723-XII в редакції, чинній на момент виходу позивачки на пенсію) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.
Положеннями  ст. 37-1 Закону № 3723-XII  передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.
Згідно розпорядження про призначення пенсії за № 142555 позивачці згідно її заяви від 11.09.2013 призначена пенсія по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII   у розмірі 80%    від    заробітної плати (а.с. 51, 59).
До 01.05.2016 пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними    нормами    Закону № 3723-XII.
З 01.05.2016 набув чинності  Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015  № 889-VIII.
У зв`язку з набуттям чинності  Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015                   № 889-VIII, положення  Закону №3723-XII  втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців.
Відповідно до  ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, яка набрала чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV. 
Отже, з 01.05.2016  Законом  України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII  по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.
Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003            № 1058-IV  не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.
Враховуючи приписи  ст. 90 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015  та  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"    від 09.07.2003 №1058-IV, з 01.05.2016 відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.
Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що відповідно до  ст. 22 Конституції України  відмова пенсійного органу у здійсненні перерахунку пенсії позивача приводить до звуження змісту та обсягу її конституційних прав на пенсійне забезпечення, колегія суддів не приймає, оскільки на момент звернення позивача за перерахунком    пенсії державного службовця, норми, якими було врегульоване    пенсійне    забезпечення    державних службовців, не містили поняття "перерахунку пенсії, у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючого державного службовця за відповідною посадою".  
Водночас колегія суддів наголошує, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яку вона отримувала до цього, тобто, не відбулося звуження обсягу вже набутих позивачкою прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.
Більше того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Пленум Верховного Суду    України №16 від 16 вересня 2016 року, розглянувши    подання голови    Верховного Суду    України про прийняття рішення стосовно звернення до Конституційного Суду України з конституційним    поданням щодо конституційності  статті 37-1 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993  дійшов висновку щодо відсутності обґрунтованих підстав для звернення    до Конституційного Суду України    з таким поданням, з огляду на те, що згідно    із  Законом    України    "Про державну    службу" від 10.12.2015  №889-VІІІ  Закон України "Про    державну службу"    №3723-ХІІ від    16.12.1993  (крім    статті 37, що    застосовується    до осіб, зазначених у    пунктах 10, 12  розділу ХІ Закону    №889-VІІІ), втратив    чинність.
Посилання в апеляційній скарзі на Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2018 № 4-рп/2016 також є помилковим, адже в цьому рішенні розглядалося питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), а не питання щодо відповідності Конституції України норм Закону України "Про державну  службу" від 10.12.2015  №889-VІІІ.
Отже, оскільки законодавством, чинним на час звернення позивачки за перерахунком розміру пенсії, не  передбачено можливість її перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих службовців Національного банку України,  колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для  здійснення такого перерахунку.
Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, відповідно до яких відповідач правомірно відмовив у перерахунку позивачу пенсії державного службовця в розмірі 80% заробітної плати працюючого  службовця Національного банку за останнім місцем роботи на державній службі згідно наданих довідок.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.    
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 по справі                         № 553/1899/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	Я.В. П`янова    В.В. Зеленський