ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1542/20 Справа № 201/9202/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.
за участю секретаря - Порубай М.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,–

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2014 року, від шлюбу та спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя не склалося, через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя сторонами було остаточно припинено шлюбно-сімейні відносини. Зазначає, що примирення та збереження сім`ї не можливе та суперечить інтересам позивача. Просила шлюб розірвати, задовольнивши позов.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2019року позовні вимоги задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрований 15 жовтня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 896, мають одну спільну неповнолітню дитину, – розірвано. Прізвище ОСОБА_2 , яке не було змінено нею після реєстрації шлюбу з « ОСОБА_4 », залишено дошлюбне, а саме « ОСОБА_4 ».
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення змінити шляхом виключення з мотивувальній частини рішення посилання на те, що “виникали конфлікти і сварки”, “сторони мають психологічну несумісність”, “неповнолітня дитина за згодою сторін мешкає та буде мешкати з матір`ю, позивачем” та з резолютивної частини рішення виразу “мають одну спільну неповнолітню дитину”.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що зумовило викладення у рішенні висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи.
ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористалась.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду — змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на те, що “виникали конфлікти і сварки”, “сторони мають психологічну несумісність”, “неповнолітня дитина за згодою сторін мешкає та буде мешкати з матір`ю, позивачем”, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2014 року, що зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 896. Від цього шлюбу і спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено, що сумісне життя між сторонами не склалося, в сім`ї не було взаєморозуміння, виникали сварки і конфлікти, що призвело до розпаду сім`ї і фактично роздільного мешкання, мають психологічну несумісність. З липня 2017 року шлюбних і подружніх відносин немає, фактично з того часу не мешкають разом, спільне господарство не ведуть, стосунки не підтримують. Прийняті наміри до порозуміння та примирення ні до чого не призвели. Примирення та збереження сім`ї неможливі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд посилався на те, що подружжя стосунки не підтримує, разом тривалий час не мешкає, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, спору стосовно спільно нажитого майна зараз немає. Також, суд зазначив, що прізвище позивачці після розлучення слід залишити дошлюбне – ОСОБА_4 . Спору, пов`язаного з майном, на теперішній час немає. Неповнолітня дитина за згодою сторін мешкає та буде мешкати з матір`ю, позивачем.
Як вбачається із змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 не заперечує проти розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрований 15 жовтня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 896, а також в частині залишення прізвище ОСОБА_2 , яке не було змінено нею після реєстрації шлюбу з « ОСОБА_4 », дошлюбне, а саме « ОСОБА_4 », тому колегією суддів не перевіряється. Однак, апелянт в своїй скарзі посилається на те, що мотивувальна та резолютивна частини оскаржуваного рішення у своєму змісті містять висновки, які не підтверджені належними доказами та не були досліджені судом першої інстанції.
Так, в оскаржуваному рішенні суду зазначено, що між сторонами “виникали конфлікти і сварки”, “сторони мають психологічну несумісність”. 
Однак, в матеріалах справи відсутні жодні докази, які б підтверджували вищезазначені висновки суду першої інстанції. Крім того, у позовній заяві та інших клопотаннях та заявах, що були подані сторонами, та містяться в матеріалах справи, не зазначалось про конфлікти та сварки, а також про “психологічну несумісність сторін”.
Також, як вбачається з матеріалів справи, сторони в судове засідання 04.10.2019 року не з`явилися, у зв`язку з чим суд першої інстанції повинен був ухвалити рішення в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.
Крім цього, в рішенні суду зазначено, що “неповнолітня дитина за згодою сторін мешкає та буде мешкати з матір`ю, позивачем”.
Проте, предметом позову ОСОБА_2 було саме розірвання шлюбу, інших вимог сторонами не заявлено та судом не розглядалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. 
Таким чином, питання встановлення місця проживання дитини не було предметом судового розгляду по даній справі, а тому підлягає вирішенню в окремому порядку шляхом пред`явлення відповідного позову одним із батьків.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно зазначив в мотивувальній частині рішення факт щодо того, що неповнолітня дитина за згодою сторін мешкає та буде мешкати матір`ю, оскільки дана обставина не викладена в позовній заяві, в судовому засіданні не досліджувалась, а сторони в судове засідання не з`явились та пояснень не надавали. 
Водночас колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що вираз “мають одну спільну неповнолітню дитину” зазначений помилково та підлягає видаленню. Оскільки колегія суддів не вбачає підстав для виключення такого виразу з резолютивної частини. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, від шлюбу сторони мають спільну дитину — доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 15 жовтня 2014 року, актовий запис № 1494.
Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновків про часткове задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1  та зміни оскаржуваного рішення суду шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на те, що “виникали конфлікти і сварки”, “сторони мають психологічну несумісність”, “неповнолітня дитина за згодою сторін мешкає та буде мешкати з матір`ю, позивачем”. 
Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1152 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2019року – змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на те, що “виникали конфлікти і сварки”, “сторони мають психологічну несумісність”, “неповнолітня дитина за згодою сторін мешкає та буде мешкати з матір`ю, позивачем”. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1152 грн. 60 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко

                                                                        О.В. Лаченкова