ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/285/20 Справа № 202/3554/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Дніпровської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, про визнання свідоцтва недійсним, витребування майна, визнання права власності, - 
                                В С Т А Н О В И Л А:
26 травня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою, відповідно до якої просили: визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 25.09.2015 року ПН ДМНО Лозенко ОСОБА_5 за реєстраційним номером 2169; витребувати від ОСОБА_4 квартиру, загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м., АДРЕСА_1 та припинити за ним право власності на вказану квартиру; визнати право власності в порядку спадкування за ОСОБА_1 на 1/3 частину спірної квартири; визнати (поновити) право власності за ОСОБА_1 на 1/3 частину спірної квартири; визнати (поновити) право власності за ОСОБА_2 на 1/3 частину спірної квартири. 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Дніпровської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., про визнання свідоцтва недійсним, витребування майна, визнання права власності задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 25.09.2015 року ПН ДМНО Лозенко ОСОБА_5 за реєстраційним номером 2169. Поновлено за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . Поновлено за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . В іншій частині позовних вимог – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі по 320,00 грн. з кожного. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі по 320,00 грн. з кожного.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила змінити рішення суду частково в частині відмови в задоволені позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов (а.с.121-122).
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 були співвласниками квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2011 року, виданого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за № 2-3159, ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» 11.10.2011 року за реєстровим № 34326630.
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2011 року, виданого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за № 2-3157, ОСОБА_2 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» 11.10.2011 року за реєстровим № 34326630.
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2011 року, виданого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за №2-3083, ОСОБА_6 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Право власності було зареєстровано в КП «ДМБТІ» 11.10.2011 року за реєстровим №34326630.
Відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого 25 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., за реєстром № 2169 на підставі акту про проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна ОСОБА_3 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 44548354, запис № 11337772 (т.1, а.с.23-29).
Як вбачається із акту проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна трикімнатної квартири АДРЕСА_3 від 10.05.2014 року реалізація здійснена при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №45239946 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-3100 від 03.10.2012 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 користь ОСОБА_7 у розмірі 230129,00 грн.
Згідно з Договором купівлі-продажу від 25 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О., зареєстрованому в реєстрі за № 2076, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с.34,35).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 150153167 від 19.12.2018 року, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 73459971210167, номер запису про право власності 11343792.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (т.1, а.с.84).
23 лютого 2016 року СУ ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12016040000000131 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України за фактом шахрайського заволодіння нерухомим майном.
Згідно з листом Начальника АНД ВДВС м.Дніпропетровська ГТУЮ Шевченко С.І. від 22 квітня 2016 року, державними виконавцями АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ не відкривалось виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-3100, виданого 20 вересня 2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , у зв`язку із чим квартира АДРЕСА_1 , відділом ДВС на реалізацію не передавалась, договір від 10 травня 2014 року між АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ та філією 04 ПП «Нива В.Ш.» не укладався, акт про проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна державними виконавцями АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ не складався та начальником відповідного відділу не затверджувався (т.1, а.с.31).
Як зазначали позивачі у своїй позовній заяві, в рамках кримінального провадження № 12016040000000131, Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром на підставі постанови слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 10 травня 2016 року було проведено експертизу, згідно з висновком 13/1.1,2.3-216/217 від 19 травня 2016 року якої: підпис від імені ОСОБА_8 у акті про проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна - трикімнатна квартира загальна площа 60,8 м2, житлова площа 35,1 м2, яка розташована: АДРЕСА_4 від 10.05.2014 року - виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою (т.1, а.с.32-33).
В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальна справа № 200/5842/17, провадження 1-кп/200/372/17 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки державними виконавцями АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ не відкривалось виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-3100, виданого 20 вересня 2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , у зв`язку із чим квартира АДРЕСА_1 , відділом ДВС на реалізацію не передавалась, договір від 10 травня 2014 року між АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ та філією 04 ПП «Нива В.Ш.» не укладався, акт про проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна державними виконавцями АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ не складався та начальником відповідного відділу не затверджувався, отже відсутність виконавчого провадження з приводу стягнення з позивачів заборгованості та відсутність акту про проведення прилюдних торгів та беручи до уваги, що спірна квартира не була предметом продажу на прилюдних торгах, - свідоцтво за результатами цих торгів є недійсним та відповідно ОСОБА_3 не мала законних підстав в подальшому відчужувати спірну квартири, що дає підстави для визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Виходячи із вищевикладеного підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів про визнання (поновлення) права власності за позивачами по 1/3 частині спірної квартири, оскільки вони є похідними від позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог про визнання права власності на 1/3 частину спірної квартири за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_6 , суд виходив із того, що вимоги позивача є передчасними, оскільки наразі не визначено коло спадкоємців після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_1 пропущено строк для прийняття спадщини.
Вирішуючи питання щодо заявленої позовної вимоги в частині витребування майна з володіння ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив із того, що уже фактично розглянув дану вимогу, шляхом поновлення за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , щодо 1/3 частини спірного майна, яке належало на праві власності померлій ОСОБА_6 , то зазначена частка наразі ніким не успадкована. 
В частині задоволених позовних вимог рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 02 січня 2016 року один із співвласників спірної квартири - ОСОБА_9 .П. померла, після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй за життя 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
В ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , оскільки доводиться померлій онукою, що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження позивача та її батька, матір`ю якого є померла ОСОБА_6 .
Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
У відповідності до ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Суд першої інстанції встановив, що у свою чергу, позивач ОСОБА_1 відповідних дій, спрямованих на прийняття спадщини, не вчинила, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не зверталася, спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась, що підтверджується даними позовної заяви та безпосередньо підтверджено представником позивача в судовому засіданні, хоча про факт смерті спадкодавця позивачу було достовірно відомо.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.
За змістом п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Отже, суд не вбачає підстав для вирішення питання про визнання за позивачем права на спадщину, оскільки спір щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наразі не визначено коло спадкоємців після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_1 пропущено строк для прийняття спадщини, позовні вимоги про визнання права власності на 1/3 частину квартири за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , є передчасними та задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є громадянкою іншої держави і постійно мешкає в Молдові, вона не була обізнана про смерть ОСОБА_6 і відповідно не мала змоги своєчасно, в межах строку, визначеного законом звернутися із заявою про прийняття спадщини, колегія судді відхиляє, оскільки з відповідною заявою позивач мала право звернутися після того, як дізналася про смерть бабусі та не позбавлена цього права наразі. 
Доводи апеляційної скарги, що позивач має право захищати свої права виключно шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину спірної квартири в порядку спадкування та витребування цієї частки від добросовісного набувача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач не позбавлений права звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на майно, що залишилося після померлої ОСОБА_6 і лише в разі відмови нотаріуса, має можливість захищати свої права в судовому порядку. 
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у витребуванні від ОСОБА_4 з незаконного чужого володіння спірної квартири та припинення за ним права власності, оскільки суд вже фактично розглянув дану вимогу, шляхом визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 25.09.2015 та поновлення за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , щодо 1/3 частини спірного майна, яке належало на праві власності померлій ОСОБА_6 , то зазначена частка наразі ніким не успадкована. 
Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року – залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Судді: