ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/764/19  Номер провадження 22-ц/814/144/20	Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А. В.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді: Триголова В.М.,
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів,-
                                 В С Т А Н О В И Л А :
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів. 
Позов обгрунтовано тим, що рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2015 року до виповнення дитині повнолітнього віку. Проте, з квітня 2018 року дитина не проживає з матір`ю, а проживає разом із позивачем та матір`ю позивача за адресою: АДРЕСА_1 . З квітня 2019 року дитина зареєстрована та проживає разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач самостійно піклується та забезпечує дитину. Матір (відповідач) проживає окремо, перебуває у іншому шлюбі.
У позові ОСОБА_1 просив звільнити його від обов`язку сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року у справі №533/936/15-ц.
Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів - відмовлено.
Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
У апеляційній скарзі позивач посилається на доводи, викладені у позовній заяві,  зокрема, на те, що з квітня 2018 року дитина сторін не проживає із відповідачем і зареєстрована за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 . Також звертає увагу, що ОСОБА_2 підтвердила, що вона з дитиною проживає окремо. Позивач вважає, що судом не враховано, що оскільки син не проживає з ОСОБА_2 , то остання втратила право на стягнення аліментів. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.18).
Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року з позивача ОСОБА_1 стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з 22 вересня 2015 року до виповнення дитині повнолітнього віку (а.с.7-9).
Із пояснень ОСОБА_2 , наданих під час розгялду справи у суді першої інстанції вбачається, що на даний час вона проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки працевлаштувалась у м.Кременчук. З липня 2018 року дитина проживає окремо від неї, але не разом з батьком, а разом з матір`ю позивача - бабою дитини, ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , навчається у школі №12. Ні дитина, ні позивач ніколи не проживали за адресою: АДРЕСА_2 , ця квартира належить братові позивача, ОСОБА_5 , він проживає один. В свою чергу, позивач проживає в іншому місці, перебуває в іншому шлюбі. Позивач не утримує та не піклується про дитину. Всі аліменти, що надходять від позивача, відповідач передає дитині, приблизно 2500 грн на місяць. Також за власні кошти придбає дитині всі необхідні речі (одежу та інше). Вже третій місяць аліменти не надходять від позивача, раніше надходили шляхом утримання від підприємства, де позивач працював. 
Сторонами визнається, що адреса АДРЕСА_1 є житлом баби дитини. Згідно Акту, який складено та затверджено посадовими особами ТОВ «Житлорембудсервіс», дитина з квітня 2018 року проживає за цією адресою, що узгоджується із поясненнями позивача.
Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однак, позивачем не було надано належних доказів того, що дитина дійсно проживає разом з ним, при цьому проживання дитини разом із матір`ю позивача та здійснення реєстрації місця проживання дитини за адресою відмінною від адреси проживання матері дитини (відповідача) не може свідчити про те, що ОСОБА_1 проживає разом із сином, утримує та виховує його.

Установивши місце проживання сторін справи та їх спільного сина, пояснення позивача та відповідача ОСОБА_2 , та врахувавши недоведеність обставин, на які посилався ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову і звільнення батька від сплати аліментів.
Доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, оскільки позивачем не було доведено спільного проживання із сином, мешкання дитини окремо від матері не може бути підставою для звільнення батька від обов`язку по сплаті аліментів.
Оцінюючи інтереси сторін з точки зору забезпечення їх справедливого балансу, колегія суддів визнає, що міркування дотримання мінімальних інтересів неповнолітньої дитини на отримання гарантованого законом забезпечення переважають над інтересами позивача, що мають істотне значення, проте не можуть слугувати підставою для звільнення його від виконання обов`язку.
Таким чином, ОСОБА_1 не навів переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції щодо звільнення від сплати аліментів на дитину, а тому рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,
                                       П О С Т А Н О В И Л А : 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року
- залишити без змін.        
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

   Головуючий:                                                                 В.М. Триголов

Судді:                                                                        А.І. Дорош

                                                                               О.А. Лобов