УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/10130/18
Провадження № 22-ц/4820/67/20
Категорія:29, 30

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
за участю представників учасників справи
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/10130/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 вересня 2019 року (повне судове рішення складено 10 вересня 2019 року, суддя Логінова С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що 16 січня 2017 року о 19 год. 00 хв. в м. Хмельницькому по Вінницькому шосе в районі перехрестя з вул. Профспілкової ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21112», номерний знак НОМЕР_1 , розпочав маневр розвороту (ліворуч), при цьому не надав дорогу автомобілю «RENAULT TRAFIC», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку і внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів, які отримали механічні пошкодження. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 15 грудня 2017 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач вказує, що внаслідок ДТП йому заподіяно майнову шкоду, яка становить 307 291,52 грн. і оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» і останнє зобов`язалось перерахувати ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн., тому в рахунок відшкодування майнової шкоди підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача 207 291,52 грн. Разом з тим, як зазначає ОСОБА_1 , вказаним ДТП йому було заподіяну моральну шкоду, яка виражається у нервовому напружені і хвилюванні, суттєвому погіршенні стану майна, що тривалий час не відремонтоване і це все в сукупності призводить до побутових незручностей, оскільки позивач був обмежений у пересуванні. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 207 291,52 грн. та 100 000 грн. моральної шкоди. 
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 205 211,42 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 12 квітня 2019 року заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 6000 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. На думку апелянта, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно та неповно дослідив докази, що потягло за собою невідповідність висновків суду обставинам справи. ОСОБА_1 вказує, що враховуючи положення ст. ст. 1187, 1192 ЦК України він вірно звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП ОСОБА_2 та просив суд стягнути саме матеріальний збиток, спричинений в результаті ДТП. Крім того, апелянт зазначає, що він зазнав душевних страждань та негативних наслідків морального характеру, таких як: позбавлення можливості користуватися автомобілем, переживання щодо якісного виконання роботи, позивач переживав чи не залишиться він без роботи, а тому апелянт вважає, що суд помилково стягнув з відповідача лише 6000 грн. моральної шкоди. Разом з тим, ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, адже позовна заява була подана 08 травня 2018 року, тоді як суд прийняв її до свого провадження лише 20 червня 2018 року. Крім того, апелянт посилається на те, що суд неналежно повідомляв відповідача про розгляд справи та скасував заочне рішення без будь-яких на те правових підстав. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Відповідач вказує, що позивачем заявлена сума до стягнення, що є розміром матеріального збитку, згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №19/17 від 16 квітня 2017 року, що суперечить чинним нормам законодавства та судовій практиці Верховного Суду України з розгляду справ даної категорії і є вдвічі більшою від вартості відновлювального ремонту вказаного у цьому ж висновку. Відповідач зазначає, що при визначені моральної шкоди позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки ОСОБА_2 , а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. 
Представник позивача ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.
Представник відповідача Осташ ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач та відповідач до суду не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів, заслухавши представників учасників справи та суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не в повному обсязі відповідає вказаним вимогам.
Так, постановою Хмельницького міськрайонного суду від 13.09.2017 року встановлено, що 16 січня 2017 року о 19 год. 00 хв. по вулиці Вінницькому шосе в районі перехрестя вул. Профспілкової в м. Хмельницькому ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ -21112» номерний знак НОМЕР_1 розпочав маневр розвороту (ліворуч), при цьому не дав дорогу автомобілю RENAULT TRAFIC, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, порушив вимоги н. 16.13; 10.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталося зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження.
Відповідно до зазначеної постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.09.2017 року, що залишена без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 15 грудня 2017 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАІІ (а.с. 29 – 32).
Висновком № 19/17 експертного авто-товарознавчого дослідження автомобіля RENAULT TRAFIC від 16.04.2017 року визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT TRAFIC, реєстраційний номер  НОМЕР_2  з врахуванням зазначення коефіцієнта фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 161 579,80 грн., а вартість матеріального збитку - 307 291 грн. 52 коп. (а.с. 135- 160). 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», яка і сплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 100 000 грн. 
Відмовляючи у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не просить відшкодувати йому матеріальну шкоду, яка полягає у відшкодуванні вартості відновлювального ремонту, необхідного для відновлення пошкодженого автомобіля марки RENAULT TRAFIC, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а просить стягнути з відповідача на свою користь суму у розмірі 207 291 грн. 52 коп., яка визначається як різниця між ринковою вартістю автомобіля марки RENAULT TRAFIC та виплатою страхового відшкодування. 
Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 6000 грн. суд першої інстанції виходив з того, що саме пошкодження майна позивача спричинило останньому душевні страждання, він був обмежений у пересуванні, що потребувало додаткових зусиль для організації звичайного способу життя і у додаткових витратах часу на захист порушеного права.
Однак, з такими висновками суду в частині відмови у позовній вимозі про стягнення матеріальної шкоди, судова колегія не погоджується, виходячи із наступного. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
       Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
       Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
       За  змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала.
       Частиною 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується іншою особою.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Встановлено, що звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, що завдана позивачу в результаті пошкодження його транспортного засобу під час дорожньо – транспортної пригоди, що відбулася 16.01.2017 року. 
А тому судова колегія вважає, що підлягає до відшкодування на користь позивача саме шкода в розмірі реальної вартості втраченого майна, що визначена на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Судовою колегією встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT TRAFIC, реєстраційний номер НОМЕР_2 з врахуванням зазначення коефіцієнта фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 161 579,80 грн. 
Ця обставина підтверджується висновком № 19/17 експертного авто-товарознавчого дослідження автомобіля RENAULT TRAFIC від 16.04.2017 року   (а.с. 135- 160). 
Як вбачається із матеріалів справи ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , сплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 100 000 грн. в межах ліміту відповідальності. 
Зазначена обставина визнається представниками учасників справи, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. 
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
У постанові від 20 червня 2018 року по справі № 308/3162/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72 вказаної постанови).
Оскільки ліміту відповідальності страховика ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_2 , як особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, тому судова колегія вважає, що наявні підстави для покладення на відповідача, як винного у ДТП обов`язку відшкодувати на користь потерпілого ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Разом з тим, відповідно до абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Оскільки позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів на здійснення ним оплати проведеного ремонту пошкодженого транспортного засобу, тому з врахуванням вищенаведеного та п. «а» ст. 193.1 Податкового Кодексу України підлягає до стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача 36 387 грн. матеріальної шкоди (136 387 грн. (вартість відновлювального ремонту без ПДВ) – 100 000 грн. (сплачена страхова виплата) = 36 387 грн.) 
А тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права є обґрунтованими.
Щодо аргументів апеляційної скарги про незаконність судового рішення в частині вирішення вимоги про стягнення моральної шкоди, судова колегія зазначає наступне.
Так, статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. 
Відповідно до п. 3 ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. 
       Згідно із ч. 1 ст.  1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.
Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, враховуючи встановлений  факт пошкодження відповідачем майна позивача, прийшов до вірного висновку про наявні пережиті душевні страждання ОСОБА_1  та при визначенні розміру моральної шкоди врахував, що позивач був обмежений у пересуванні і це  потребувало від нього додаткових зусиль для організації звичайного способу життя та додаткових витрат часу на захист порушеного права. Також, судом першої інстанції враховано принцип розумності і справедливості.  
І ці доводи зводяться до незгоди апелянта із висновком суду щодо визначення розміру моральної шкоди. 
Разом з тим, судова колегія вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст. 130 та ст. 187 ЦПК України.
Так, встановлено, що матеріали позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП надійшли до Хмельницького міськрайонного суду 08 травня 2018 року і лише 01 червня 2018 року судом першої інстанції в порушення норм ч. 6 ст. 187 ЦПК України було направлено звернення до відповідного органу з метою надання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_2 та 20 червня 2018 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 1, 41 - 42). І суд, в порушення вимог ст. 130 ЦПК України про день та час розгляду справи, що була призначена на 13.07.2018 року, 05.09.2018 року, 26.09.2018 року, 02.11.2018 року, 29.11.2018 року, 17.12.2018 року відповідача ОСОБА_2 належним чином повідомлено не було, що і стало підставою для скасування Хмельницьким міськрайонним судом заочного рішення від 17 грудня 2018 року по цивільній справі №686/10130/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (а.с. 105). 
Однак, посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було порушено норми ст. ст. 284, 287 ЦПК України під час розгляду заяви ОСОБА_2 про скасування заочного рішення від 17 грудня 2018 року по цивільній справі №686/10130/18 не впливають на законність оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тому, підлягає до стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені апелянтом при подачі апеляційної скарги (платіжне доручення № 204 від 08.11.2019 року, а.с.201) пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 543,91 грн. (4609,38 грн. (судовий збір) х 11,8 (% задоволених вимог)/100). 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 вересня 2019 року в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) АДРЕСА_3 (тридцять шість тисяч триста вісімдесят сім) грн. матеріальної шкоди.
В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 вересня 2019 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , Хмельницький АДРЕСА_4 н, АДРЕСА_2 .) 543 (п`ятсот сорок три) грн. 91 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.

       Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай