Ухвала
 
03 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 357/8244/17-ц
провадження № 61-6507св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2018 року у складі судді 
Цуранова А. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Панченка М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», (далі - ТОВ «Колекторська компанія «Гарант») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
 
Позовна заява мотивована тим, що 17 серпня 2007 року між Акціонерним банком «Банк Регіонального розвитку» (далі - АБ «Банк Регіонального розвитку») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 11/03-38, відповідно до якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 37 000,00 доларів США.
 
На забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 
від 17 серпня 2007 року між АБ «Банк Регіонального розвитку» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір від 30 вересня 2015 року, відповідно до умов якого останній передав банку в іпотеку трикімнатну квартиру 
АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «Банк Регіонального розвитку» заборгованість за кредитним договором у сумі 
485 686,04 грн.
 
30 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (далі - ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М»), яке діяло як управитель активами АБ «Банк Регіонального розвитку», та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» укладений договір № 012, згідно з яким управитель передав права кредитору шляхом відступлення права вимоги, а новий кредитор прийняв всі права і став новим кредитором за кредитним договором.
 
07 липня 2016 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» укладений договір відступлення прав за іпотечним договором.
 
Уточнивши позовні вимоги, ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» остаточно просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 серпня 2007 року № 11/03-38, що станом на 20 листопада 2013 року становить 351 695,72 грн, звернути стягнення на трикімнатну квартиру 
АДРЕСА_1 , житловою площею 38,50 кв. м, загальною - 64,80 кв. м, що належить ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, за ціною визначеною суб`єктом оціночної діяльності у розмірі 395 600,00 грн за ціною встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження; виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з вказаної квартири із зняттям їх з реєстраційного обліку.
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до 
ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» та ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним.
 
Зустрічний позов мотивований тим, що 30 вересня 2015 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», яке діяло як управитель активами 
АБ «Банк Регіонального розвитку», переданими в управління відповідно до договору від 20 листопада 2013 року, та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» укладений договір відступлення права вимоги № 012 за кредитним договором від 17 серпня 2007 року №11/03-38. Після цього, 07 липня 2016 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» укладений договір відступлення прав за іпотечним договором.
 
Вважає, що договір відступлення права вимоги від 30 вересня 2015 року є недійсним, оскільки ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 13 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», заінтересовані особи: АБ «Банк регіонального розвитку», ОСОБА_1 , про заміну стягувача за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2012 року у справі № 1003/7495/12.
 
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір від 30 вересня 2015 року № 012 про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 17 серпня 2007 року № 11/03-38 між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант».
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 
2018 року позов ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» задоволено частково. 
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 серпня 
2007 року № 11/03-38, що станом на 20 листопада 2013 року становить 
351 695,72 грн, звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 38,50 кв. м, загальною - 64,80 кв. м та належить ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження за ціною продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна з початковою ціною 395 600,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог 
ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення мотивовано тим, що встановлений факт невиконання позичальником умов кредитного договору, що є підставою до звернення стягнення на предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Разом з тим відмови у виселенні відповідачів із іпотечного майна, оскільки воно придбане не за рахунок кредиту. Крім того, судом не встановлено обставин з якими законодавство пов`язує недійсність правочинів щодо відступлення прав вимоги.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2018 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 
2018 року та постановуКиївського апеляційного суду від 20 березня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами порушені норми матеріального права, а саме: не застосовано статті 203, 215, 512-516, 526, 611, 655, 1077-1079 ЦК України, статті 24, 33 Закону України «Про іпотеку», Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, апеляційним судом не взято до уваги рішення Господарського суду м. Києва від 06 лютого 2019 року у справі № 910/13419/18, яким позов Національного банку України задоволено та визнано недійсним договір 
від 30 вересня 2015 року № 012 про відступлення права вимоги (цесії), укладений між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» за кредитним договором від 17 серпня 2007 року № 11/03-38.
 
У травні 2019 року від ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заявник просить відмовити у задоволенні вказаної касаційної скарги та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 
2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року призначити до судового розгляду на 26 лютого 2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                        О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик