04.02.20
22-ц/812/278/20

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

 04 лютого 2020 року                                                    місто Миколаїв
       
       Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Галущенка О.І., Лівінського І.В.,  із секретарем судового засідання Горенко Ю.В. без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Доманівського  районного суду  Миколаївської області від 28 листопада 2019 року, ухваленого в приміщенні того ж суду у складі судді Вадовської А.В. у цивільній справі (єдиний унікальний номер 475/1258/19, номер провадження 22-ц/812/278/20) за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И В :

       15 жовтня 2019 року ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 8000 грн. до повноліття дитини. 
Позовні вимоги обґрунтовувала наступним. Позивачка з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28 травня 2016 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося, з січня 2019 року разом вони не проживають. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Він працює неофіційно, має регулярний дохід, інших аліментних зобов`язань не має. Він зобов`язався сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 250 доларів США, про що склав розписку 16 вересня 2019 року, але не виконує взятих зобов`язань (а.с. 1-3). 

       Рішенням Доманівського  районного суду  Миколаївської області від 28 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. з подальшою індексацією, починаючи з 17 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до закону мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час розгляду справи розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років становив 1779 грн. Оскільки відповідач погодився про стягнення з нього аліментів у розмірі 2000 грн., з урахуванням наведених вимог закону суд вважав обґрунтованим стягнення аліментів у розмірі 2000 грн. З приводу наданої розписки відповідача про зобов`язання сплачувати аліменти в розмірі 250 доларів США, суд зазначив, що укладений між сторонами договір про сплату аліментів не посвідчений нотаріально, тому така угода відповідно до вимог закону є недійсною і не може бути прийнята до уваги (а.с. 37-38).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що вона не отримала відзив на позов, чим порушив її право на надання відповіді на відзив на позов. Безпідставно суд не прийняв до уваги добровільно написану відповідачем розписку. Також звертає увагу на те, що відповідач в змозі сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в розписці, що підтверджується грошовими переводами аліментів, які він їй перераховував (а.с. 43-46).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що визначений судом розмір відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів, встановленому законом, а отриманий ним дохід має мінливий характер (а.с. 58).

В судове засіданні апеляційного суду сторони, належно повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились. Від позивачки та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. 

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 травня 2016 року (а.с. 7).
Від шлюбу мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою (а.с. 11). 16.09.2019 року ОСОБА_2 склав розписку, в якій зобов`язався сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 250 доларів (а.с. 12).
Матеріали справи також свідчать про те, що особами на прізвище ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перераховувались кошти на рахунок позивачки без зазначення їх цільового призначення: 02.03.2019 року в сумі 500 грн., 06.08.2019 року в сумі 2500 грн., 02.08.2019 року в сумі 301,51 грн. Крім того, з Польщі на ім`я позивачки від імені ОСОБА_7 перераховувались кошти: 06.11.2018 року в сумі 7095,96 грн., 15.03.2019 року в сумі 3370,09 грн., 10.07.2019 року в сумі 2010,32 грн. (а.с.29-33). В пояснювальній записці ОСОБА_8 повідомив суд про те, що він перераховував кошти на прохання ОСОБА_2 (а.с. 34). Вказані документи були надані суду першої інстанції представником відповідача під час розгляду справи.
До апеляційної скарги позивачка надала банківські документи про поповнення картрахунку від ОСОБА_2 20.12.2019 року на суму 1010,00 грн. та на суму 4020,00 грн. (а.с. 47).

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 27 цієї Конвенції визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Згідно частин другою, третьою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

   Наведені вище обставини та докази, які надані суду першої інстанції, не свідчать про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу дитини в тому розмірі, про який просить позивачка.

Врахувавши матеріальне становище платника аліментів, місцевий суд, задовольняючи частково позов і стягуючи з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 2 000, 00 грн щомісячно, вірно виходив з того, що відповідач зобов`язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу доньці саме у такому розмірі, вважаючи цю суму обґрунтованою, достатньою та такою, що відповідає потребам дитини. 
Висновок суду про наявність у відповідача можливості надавати дочці матеріальну допомогу у розмірі по 2 000, 00 грн. щомісячно є обґрунтованим та не спростований апелянтом.
Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував реальні доходи відповідача, а тому невірно визначив розмір аліментів, що підлягають до стягнення, є необґрунтованими. Розписці, складеною відповідачем та наданою позивачкою, суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог ЦПК України в частини неотримання позивачкою відзиву на позовну заяву не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи свідчать про те, що відзив на позовну заяву не подавався. 

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позивачка звернулась до Доманівського районного суду Миколаївської області з позовом про стягнення аліментів 15 жовтня 2019 року – дата відправлення поштою позовної заяви (а.с.13). 
Вирішуючи питання, з якого часу підлягають стягненню аліменти на дитину з відповідача, суд безпідставно виходив із того, що аліменти підлягають стягненню з 17 жовтня 2019 року – дата отримання позову судом, адже такий висновок суду не узгоджується з положеннями 191 СК України, тому рішення суду в частині визначення строку, з якого стягуються аліменти, слід змінити.

Підстави для зміни чи скасування судового рішення в іншій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2019 року в частині визначення строку стягнення аліментів змінити з «17 жовтня 2019 року» на «15 жовтня 2019 року». 
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий Л.М. Прокопчук
Суддя О.І. Галущенко
Суддя І.В. Лівінський

Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року