ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2869/20 Справа № 201/12952/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (третя особа — Національне агентство з питань запобігання корупції) про визнання позивача особою, що має статус викривача корупції, визнання незаконним та скасування наказу від 05 листопада 2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання пункту 27 рішення правління акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 28 жовтня 2019 року, оформлене протоколом № 45, незаконним, вчиненим з метою переслідування викривача корупції та таким, що не підлягає виконанню, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.
       В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилався на те, що на сьогоднішній день здійснюється систематичне його переслідування, як викривача корупції, здійснюються спроби притягнути його до дисциплінарної відповідальності за надуманих підстав, а також штучно усунути з посади, шляхом покладення виконання його службових обов`язків на іншу особу. З метою недопущення порушення його прав, за захистом яких він звернувся до суду, просив вжити заходи забезпечення позову.
       Враховуючи вищевикладене, просив суд заборонити АТ КБ «ПриватБанк» звільняти чи примушувати заявника до звільнення, притягувати до дисциплінарної відповідальності чи піддавати з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати, тощо) (а.с.56).
       Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено.
       Заборонено АТ КБ «ПриватБанк» звільняти чи примушувати ОСОБА_1 до звільнення, притягувати до дисциплінарної відповідальності чи піддавати ОСОБА_1 з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати, тощо) (а.с.58).
       Не погодившись з вказаною ухвалою, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви.
       Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
       Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та враховуючи предмет спору обраний вид забезпечення позову є необхідним для забезпечення ефективного захисту порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
       Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову:
       1) накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
       2) заборона вчиняти певні дії;
       3) встановлення обов`язку вчинити певні дії;
       4) заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
       5) зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
       6) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
       7) передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;
       8) зупинення митного оформлення товарів чи предметів;
       9) арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
       10) інші заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
       Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
       Забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
       Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
       Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
       Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
       Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
       Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
       Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
       При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
       Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
       Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
       На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору, наприклад, укладати договір, проводити платежі, передавати майно. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.
       Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.
        Враховуючи предмет позову та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» звільняти чи примушувати ОСОБА_1 до звільнення, притягувати до дисциплінарної відповідальності чи піддавати ОСОБА_1 з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати, тощо) .
       Такі заходи забезпечення позову є спімірними із заявленими позовними вимогами, адже їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернуся до суду.
       При цьому, такі заходи забезпечення позову за змістом не є тотожними з предметом позовних вимог, оскільки при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, спір, що виник між сторонами з приводу встановлення статусу викривача корупції, визнання незаконним та скасування наказу від 05 листопада 2019 року про дисциплінарне стягнення та п.27 рішення Правління банку від 28 жовтня 2019 року, яким постановлено запустити проект «Щодо трансформації процесів управління проблемними активами», по суті не вирішується.
       Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
       Керуючись ст. ст 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» — залишити без задоволення.
       Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2019 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: