ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2098/20 Справа № 175/3623/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Новік Л.М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря - Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
        ОСОБА_1 , 

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами та земельної ділянки на якій він розташований недійсним, - 

ВСТАНОВИЛА:

Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 13 вересня 2019 року постановлено ухвалу, згідно якої суд задовольнив заяву  ОСОБА_2  про забезпечення позову, а саме наклав заборону будь-яким особам здійснювати якісь дії, щодо відчуження та реєстрації нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,109 га кадастровий номер 1221411000:02:043:0018 на якій розташований будинок з господарськими будівлями та спорудами, зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_3 /а.с.21/.
З цією ухвалою не погодився відповідач  ОСОБА_1  і звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, з огляду на наступне.
Забезпечуючи позов шляхом накладення заборони на здійснення дії, щодо відчуження та реєстрації нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташований даний будинок, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком районного суду та вважає його обґрунтованим з наступних підстав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору.
Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідного права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції встановлено предмет вказаного спору є правомірність набуття права власності на нерухоме майно, а саме визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташований будинок.
Таким чином враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо відчуження зазначеного майна районний суду дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, з яким також погоджується колегія суддів, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення у випадку задоволення позовних вимог.
Посилання апелянта на те, що позивачем не було доведено наявності загрози відчуження спірного майна, колегія суддів вважає формальними та безпідставними, оскільки такі заходи є тимчасовими і призначені для належного захисту усіх учасників у конкретній справі, тому не спростовують обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову і не можуть бути належною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, та дійшов вірного висновку про задоволення заяви в частині заборони відчуження нерухомого майна. 
За таких обставин, доводи апелянта про неспівмірність вжитих судом заходів забезпечення позову та заявлених позовних вимог є безпідставними, оскільки правомірність набуття права власності є вимогою, вирішення якої може бути підставою для виникнення, зміни чи припинення правовідносин щодо спірного нерухомого майна, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової про відмову в задоволенні заявленої заяви, як про це просить відповідач, не встановлено.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року - залишити без змін.        
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 
Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                                         М.О. Макаров