Ухвала
 
19 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа  № 127/20705/16-ц
провадження № 61-3070ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2016 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у місті Вінниці, про відшкодування матеріальної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2016  року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з Вінницької дирекції українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» на свою користь матеріальне відшкодування у вигляді одноразової виплати в сумі 500 000 грн та щомісячної виплати довічно в розмірі трьох мінімальних зарплат.
 
Рішенням Вінницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. 
 
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2017 року зменшено розмір судового збору, який підлягав сплаті позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом з 6 566 грн до 2 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2 000 грн.
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2020 року (повний текст якої складено 20 січня 2020 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2016 року залишено без задоволення, а рішення Вінницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 грудня 2016 року - без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2017 року задоволено. Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2017 року скасовано та постановлено нове: судові витрати віднесено на рахунок держави України.
 
14 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2016 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки всупереч пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2016 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                           В. А. Стрільчук