22-ц/804/959/20 
                                                                                263/18180/19 

                                                                                                

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року                                                                                                      м. Маріуполь 
                                                                                          
                                                                                      Єдиний унікальний номер 263/18180/19
                                                                                      Номер провадження 22-ц/804/959/20

Донецький апеляційний суд  у складі  колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,
секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони : 
позивач  - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФПГ Металпромресурс»

відповідач - ОСОБА_1 

відповідач - ОСОБА_2 

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Балашова Юрія Вячеславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2019 року, 

в с т а н о в и в:

11 грудня 2019 року ТОВ «ФПГ Металпромресурс» звернулося до суду  з позовом до ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 про визнання  недійсним договору дарування нежитлового приміщення, розташованого по  АДРЕСА_1 , укладеного між сторонами 22 березня 2019 року.

  У грудні 2019 року адвокат Куцобін Г.А., який діє в інтересах ТОВ «ФПГ Металпромресурс»,  подав  клопотання про забезпечення позову  і  просив накласти арешт  на належне ОСОБА_2 майно:   1/4 частини нежитлового приміщення основної будівлі «А-2» загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта в РПВН: 20403827,    із забороною відчуження, переобладнання та передачі вказаної будівлі чи її частки третім особам. Крім того просив  заборонити ТОВ «Торгівельно-розважальний центр КИТ», розташованому  за адресою:     м.Маріуполь,   пр.Металургів, б.53,    сплачувати    ОСОБА_2 за договором оренди нерухомого майна №07/17 від 25 липня 2017 року орендну плату та на час розгляду справи переводити цю орендну плату на депозитний рахунок суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2019 року заяву Куцобіна Г.А., який діє в інтересах ТОВ«ФПГ Металпромресурс», про забезпечення позову задоволено частково. Накладено на належне ОСОБА_3 майно: нежитлове приміщення 1/4 частини нежитлового приміщення основної будівлі «А-2» загальною площею 3905,7 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 , номер об`єкта в РПВН: 20403827 арешт з забороною відчуження. В решті  заяви ОСОБА_4   відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням адвокат Балашов Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу  і  просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції. Зазначає, що обрані заходи забезпечення позову не відповідають змісту заявлених позовних вимог та є безпідставними, оскільки  при укладенні оспорюваного договору права та законні інтереси ТОВ «ФПГ Металпромресурс» не порушені; зобов`язання ОСОБА_5 перед позивачем у даній справі виконані в повному обсязі  і виконавче провадження закрито. 

У відзиві  на апеляційну скаргу  представник  ТОВ «ФПГ Металпромресурс» Куцобін Г.А. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки її доводи не мають  відношення до ухвали про забезпечення позову;  посилання у скарзі на невідповідність заяви ТОВ «ФПГ Металпромресурс» вимогам ст.151 ЦПК України  не заслуговують на увагу, оскільки заява прийнята до провадження суду і на даний час позивач не позбавлений  процесуальної можливості доповнити свої позовні вимоги, виходячи з суті спору. Крім того, прийняте судове рішення оскаржується не власником майна, а іншою особою, право власності якої припинилося. Застосовані судом заходи забезпечення позову не перешкоджають провадженню у справі.
Належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили. Заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи не  подали.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що спір стосується визнання договору дарування недійсним, а тому, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.
При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Відповідно до положень ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що  розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує  реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить  застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб,  права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням  відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно частини 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.
У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).
Суд апеляційної інстанції вважає, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може продати, знищити чи знецінити майно, тощо.
Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, і доходить висновку про співмірність заходу забезпечення позову (арешту) із заявленими позивачами вимогами.
Доводи апеляційної скарги про те, що обрані заходи забезпечення позову не відповідають змісту заявлених позовних вимог є безпідставними, оскільки невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення.
        Крім того, апеляційний суд не може не  врахувати того, що у відповідності з вимогами ч.1  ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Як вбачається зі справи,  відповідач ОСОБА_1 22 березня 2019 року  провела відчуження належної  їй 1/4 частки нежитлового приміщення основної будівлі «А-2» загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Отже  право власності ОСОБА_1 припинилося і перейшло до ОСОБА_2 .
Тому, колегія суддів не  приймає до уваги  доводи апеляційної скарги  адвоката Балашова Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , оскільки оскаржувана ухвала від  28 грудня 2019 року про забезпечення позову  її права та законні інтереси не зачіпає та не порушує.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України.
Не може бути скасоване правильне по суті  і  справедливе рішення суду  з одних лише формальних міркувань.
Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката Балашова Юрія Вячеславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дня  прийняття  і може бути оскаржена  у касаційному порядку протягом тридцяти  днів  з  дня  складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Дата складення повного судового рішення     24 лютого   2020 року.

Судді:                                                                                                   Л.М. Кочегарова 

                                                                                                     С.А. Зайцева

                                                                                                     Т.Б.Ткаченко