Постанова
Іменем України
 
13 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 463/5582/17
 
провадження № 61-11936св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А. 
Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - заступник військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Концерну «Військторгсервіс»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
представник відповідача - адвокат Мицик Олег Володимирович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах 
якої діє адвокат Мицик Олег Володимирович на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2018 року у складі судді 
Шеремети Г. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2018 року заступник військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Концерну «Військторгсервіс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна.
Позовна заява мотивована тим, що 02 жовтня 2009 року між Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Управління Західного оперативного командування Концерн «Військторгсервіс» та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу спірного приміщення - перукарні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначав, що рішення про надання згоди на відчуження спірного майна та укладення договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2009 року Міністерством оборони України, як суб`єктом управління майном, відповідно до Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 
від 06 червня 2007 року № 803 не приймалось, та Фондом державного майна таке відчуження не погоджувалось. 
Зазначав, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року у справі № 463/145/14 визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02 жовтня 2009 року, зобов`язано ОСОБА_2 повернути Концерну «Військторгсервіс» приміщення перукарні за адресою: АДРЕСА_1, а Концерн «Військторгсервіс» повернути ОСОБА_2 
145 104,00 грн сплачених останнім за договором купівлі-продажу. Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що спірне приміщення належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27 грудня 2014 року.
Ураховуючи зазначене, заступник військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Концерну «Військторгсервіс», посилаючись на статтю 388 ЦК України, просив суд витребувати у ОСОБА_1 
у власність держави в особі Міністерства оборони України - приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв. м, що розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2018 року позов заступника військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Концерну «Військторгсервіс» задоволено.
Витребувано від ОСОБА_1 у власність держави в особі Міністерства оборони України приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення районного суду мотивовано тим, що приміщення перукарні вибуло 
з володіння власника держави в особі Міністерства оборони України поза його волею, та було відчужено ОСОБА_2 - особою, яка не мала права на його відчуження, безоплатно добросовісному набувачу ОСОБА_1 , тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Львівського апеляційного суду від 14 травня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Мицика О. В. залишено без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2018 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав передбачених статтею 388 ЦК України для витребування у відповідача спірного майна.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мицик О. В.,посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають обставинам справи, а саме: суди неправильно застосували статтю 388 ЦК України, не врахували того, що ні Міністерством оборони України, ні військовою прокуратурою Львівського гарнізону Західного регіону України не було доведено в чому полягало неналежне здійснення інтересів держави. 
Також вважає, що суди неправильно застосували частину третю статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Вважає, що прокурор під час звернення до суду з позовом не обґрунтував наявність підстав для здійснення такогопредставництва.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 09 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі 
у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мицик О. В., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майномза власною волею.
Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного 
з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі 
№ 6-2407цс15).
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина перша статті 388 ЦК України).
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України).
Судом встановлено, що 02 жовтня 2009 року між Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Управління Західного оперативного командування Концерн «Військторгсервіс» та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу приміщення перукарні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 26,0 кв м. Додатковим договором від 02 січня 2010 року до договору купівлі-продажу приміщення перукарні від 02 жовтня 2009 року внесено зміни щодо площі приміщення шляхом зазначення з 26,0 кв. м на 26,8 кв. м, в результаті уточнення та підрахунку площ (а.с. 10-12).
Відповідно до пункту 1.1 Статуту Концерну «Військторгсервіс», вказаний концерн є державним господарським об`єднанням, заснованим на державній власності та належить до сфери управління Міністерства оборони України.
Згідно із пунктом 7.5 Статуту майно Концерну «Військторгсервіс» перебуває у державній власності і закріплене за ним на праві господарського відання, а відчуження основних фондів Концерну здійснюється лише за попередньою згодою органу управління майном (Міністерством оборони України) і як правило на конкурентних засадах, відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Також судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду 
м. Львова від 08 травня 2014 року у задоволенні позову Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах Міністерства оборони України до Концерну «Військторгсервіс»,  ОСОБА_2 , третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання до вчинення дій відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року апеляційну скаргу заступника Львівського прокурора з нагляду 
за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України задоволено. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення перукарні від 02 грудня 2009 року, укладений між Концерном «Військторгсервіс» в особі філії «Управління Західного оперативного командування» та громадянином ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 повернути у натурі Концерну «Військторгсервіс» приміщення перукарні загальною площею 26,0 кв. м, що розташоване на 
АДРЕСА_1 . Зобов`язано концерн «Військторгсервіс» повернути 
ОСОБА_4 145 104 грн, сплачених ним за договором купівлі-продажу 
від 02 грудня 2009 року.
Указане рішення апеляційного суду мотивовано тим, що спірний договір купівлі-продажу укладений з порушенням порядку відчуження державного майна, яке перебуває у віданні державних підприємств, а саме: відсутність рішення Міністерства оборони України про надання згоди на відчуження майна та відсутність погодження такого відчуження Фондом державного майна України (а.с. 13-15).
Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що спірне приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27 грудня 
2014 року, укладеного з ОСОБА_2 (а.с. 16-17).
Відповідно до частини першої статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, із урахуванням наведених норм матеріального права, правильно встановив фактичні обставини справи, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для витребування спірного нерухомого майна від добросовісного набувача ОСОБА_1 у власність держави в особі Міністерства оборони України за правилами статті 388 ЦК України, оскільки майно вибуло з володіння власника на підставі договору купівлі-продажу, який судом визнано недійсним.
Посилання касаційної скарги на порушення судом вимог частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є безпідставним, оскільки прокурор реалізовував передбачену законом публічно-владну управлінську функцію з метою захисту прав держави в особі Міністерства оборони України, Концерну «Військторгсервіс».
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає 
у касаційній скарзі заявник.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах 
якої діє адвокат Мицик Олег Володимирович, залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           І. А. Воробйова
 
                                                                                                                        Р. А. Лідовець
 
Ю. В. Черняк