Постанова 
Іменем України 

05 лютого 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 372/108/19
 
провадження № 61-12449ск19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,
 
учасники справи:
 
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ЗТЄ Україна»,
відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, 
треті особи: приватний нотаріус Бовбалан Надія Ростиславівна, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, подану адвокатом Вербовим Романом Петровичем, та касаційну скаргу ОСОБА_4, подану адвокатом Авдєєнком Володимиром Андрійовичем, на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 січня            2019 року у складі судді Потабенко Л. В. та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у складі колегії суддів:              Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Крижанівської Г. В.,

 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст вимог
У січні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «ЗТЄ Україна» (далі - ТОВ «ЗТЄ Україна») звернулось до суду з позовом до                 ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Бовбалан Н. Р., ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому просило визнати недійсними:
- договір дарування земельних ділянок від 26 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу            Бовбалан Н. Р., 
- договір дарування об'єктів незавершеного будівництва від 26 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р.
 
Разом із позовною заявою ТОВ «ЗТЄ Україна» подало заяву про забезпечення позову, у якій просило накласти арешт на:
- земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,2249 га, кадастровий номер 3223186801:01:020:0137, по АДРЕСА_1;
- будинок (незавершене будівництво) площею 542,3 кв. м, по АДРЕСА_1, реєстраційний номер: 160939032231, кадастровий номер земельної ділянки, на якому розташований будинок 3223186801:01:020:0137; 
- земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,0453 га, кадастровий номер 3223186801:01:020:0138, по АДРЕСА_1;
- земельну ділянку АДРЕСА_2, площею 0,1835 га, кадастровий номер: 3223186801:01:020:0109, по АДРЕСА_2;
- будинок (індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) площею 433,6 кв. м, по АДРЕСА_2, реєстраційний номер 1453155332224, кадастровий номер земельної ділянки, на якому розташований будинок: 3223186801:01:020:0109,
та заборонити здійснювати будь-які реєстраційні дії з метою відчуження чи передачі прав іншим особам в будь-який спосіб (продаж, передача в оренду, дарування, міна тощо).
Заява мотивована тим, що ТОВ «ЗТЄ Україна» подано позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, проте є підстави вважати, що відповідачем чи іншими особами можуть вчинятись правочини щодо відчуження спірного майна, яке є предметом оспорюваних правочинів.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23 січня              2019 року заяву задоволено. Накладено арешт на:
- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,2249 га, кадастровий номер 3223186801:01:020:0137, яка відповідно до інформаційної довідки №116887265 від 13 березня 2018 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить ОСОБА_3;
- будинок (незавершене будівництво) за адресою: АДРЕСА_1, площею 542,3 кв. м, реєстраційний номер 160939032231, кадастровий номер земельної ділянки, на якому розташований будинок 3223186801:01:020:0137, який відповідно до інформаційної довідки № 116887265 від 13 березня 2018 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить ОСОБА_3;
- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0453 га, кадастровий номер 3223186801:01:020:0138, яка відповідно до інформаційної довідки №116887265 від 13 березня 2018 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить ОСОБА_4;
- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1835 га, кадастровий номер 3223186801:01:020:0109, яка відповідно до інформаційної довідки №116888006 від 13 березня 2018 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить ОСОБА_4;
- будинок (індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) за адресою: АДРЕСА_2, площею          433,6 кв. м, реєстраційний номер: 1453155332224, кадастровий номер земельної ділянки, на якому розташований будинок 3223186801:01:020:0109, який відповідно до інформаційної довідки № 116888006 від 13 березня 2018 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить ОСОБА_4 та заборонено здійснювати будь-які реєстраційні дії з метою відчуження чи передачі прав іншим особам в будь-який спосіб (продаж, передача в оренду, дарування, міна тощо).
Задовольняючи заяву ТОВ «ЗТЄ Україна» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане вище майно, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття відповідних заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення заяви. Заборонено усім суб'єктам державної реєстрації речових прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо:
 - земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 0, 2249 га, кадастровий номер 3223186801:01:020:0137, яка відповідно до інформаційної довідки №116887265 від 13 березня 2018 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить ОСОБА_3;
- будинку (незавершене будівництво) за адресою: АДРЕСА_1, площею 542, 3 кв. м, реєстраційний номер 160939032231, кадастровий номер земельної ділянки, на якому розташований будинок 3223186801:01:020:0137, який відповідно до інформаційної довідки № 116887265 від 13 березня 2018 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить ОСОБА_3;
- земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0453 га, кадастровий номер 3223186801:01:020:0138, яка відповідно до інформаційної довідки №116887265 від 13 березня 2018 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить ОСОБА_4;
- земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1835 га, кадастровий номер 3223186801:01:020:0109, яка відповідно до інформаційної довідки №116888006 від 13 березня 2018 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить ОСОБА_4;
- будинку (індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) за адресою: АДРЕСА_2, площею                         433,6 кв. м, реєстраційний номер: 1453155332224, кадастровий номер земельної ділянки, на якому розташований будинок 3223186801:01:020:0109, який відповідно до інформаційної довідки №116888006 від 13 березня 2018 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить ОСОБА_4
Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та частково задовольняючи заяву, виходив з того, що можливим та достатнім заходом забезпечення позовних вимог ТОВ «ЗТЄ Україна» є заборона вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного правочину.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У липні 2019 року представник ОСОБА_4 - адвокат Авдєєнко В. А. та представник ОСОБА_3 - адвокат Вербовий Р. П. подали до Верховного Суду аналогічні за змістом касаційні скарги, у яких, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити у задоволенні заяви ТОВ «ЗТЄ Україна».
 
Касаційні скарги мотивовані тим, що заява позивача не відповідає по змісту і формі вимогам статті 151 ЦПК України та у заяві не зазначено жодних обґрунтувань причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, а також обґрунтування необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову. Також судами попередніх інстанцій фактично накладено арешт на інший об'єкт нерухомості, ніж той, що передавався за договором дарування. Судами не враховано, що предмет позову не передбачає витребування або повернення майна, а тому вжитий судом вид забезпечення позову щодо даного нерухомого майна не може забезпечувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Даний вид забезпечення покладає на третю особу надмірний процесуальний тягар та приводить до можливих збитків, які не мають зустрічного забезпечення.
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів
 
У серпні 2019 року до касаційного суду надійшов відзив ТОВ «ЗТЕ Україна» на касаційну скаргу, у якому останній просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на те, що у поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про нього, а спосіб забезпечення позову, обраний заявником, є співмірним із заявленими позовними вимогами. Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки існує реальна загроза щодо відчуження майна. Постановою апеляційного суду заборонено усім суб'єктам державної реєстрації речових прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного майна, тому жодних незручностей щодо користування ним майном не здійснюється.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 372/108/19 з Обухівського районного суду Київської області. 
 
У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Верховний Суд дав роз'яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до положень частини першої статті 150 ЦПК України накладення арешту в порядку забезпечення позову допускається лише на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову шляхом заборони усім суб'єктам державної реєстрації речових прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного майна, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений чинним законодавством та є співмірним заявленим вимогам і ґрунтується на положенні статті 150 ЦПК України, за змістом якої позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії.
Доводи касаційних скарг щодо невідповідності заяви про забезпечення позову вимогам ЦПК України є безпідставними та необґрунтованими. 
 
Доводи касаційних скарг стосовно того, що судами фактично накладено арешт на інший об'єкт нерухомості, ніж той, що передавався за договором дарування, спростовуються матеріалами справи.
Інші доводи касаційних скарг не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявників з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану адвокатом Вербовим Романом Петровичем, та касаційну скаргу ОСОБА_4, подану адвокатом Авдєєнком Володимиром Андрійовичем, залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко  	
 	В. О. Кузнєцов