ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року                                                         м. Херсон

справа № 648/3521/19
провадження № 22-ц/819/495/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)	Чорної Т.Г.,	
суддів:	Пузанової Л.В.,	
  	Склярської І.В.	
секретар	Геленко А.М.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , від імені яких діє  ОСОБА_4 , нарішення Білозерського районного суду Херсонської областіу складі судді  Бугрименка В.В. від 18 грудня 2019 року у цивільній справі за позовними заявами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , про визнання права власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 кожен окремо звернулися до суду з позовними заявами доОСОБА_5 , про визнання права власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності.
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , на день його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .
У передбаченому законом порядку вони, як спадкоємці першої черги за законом: дружина - ОСОБА_1 , донька – ОСОБА_7 , син – ОСОБА_2 , отримали свідоцтво про право на спадщину.
Звернувшись до органу, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна, для реєстрації права на спадкове майно, дізналися, що право власності на будинок АДРЕСА_1 в цілому зареєстровано за відповідачем – ОСОБА_5 , на підставі рішення суду від 11 червня 1991 року. 
Посилаючись на те, що вони набули право власності на частину спірного будинку в день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , тобто раніше ніж відповідач, тому просили суд, визнати за кожним із них право власності на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на дану частку.
Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2019 року, позови ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 об?єднано в одне провадження.
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 18 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в порядку ст. 321,328,392 ЦК України, право власності по 1/6 частині кожному в будинку АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на Ѕ частину вказаного будинку.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржники посилаються на те, що рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 22 травня 1991 року є неналежним доказом по справі, так як в ньому немає відмітки щодо набрання ним законної сили. Також зазначили, що ОСОБА_5 зобов?язаний був, згідно ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України, надати суду докази, які б підтверджували, що така подія відбулася, так як в даному випадку вказана подія відсутня і наданий доказ є неналежним. Таким чином, суд в даному випадку зробив свій висновок на підставі припущення, що протирічить ч.6. ст. 81 ЦПК України, згідно якої доказування не може гуртуватися на припущеннях. Крім того, в рішенні суду про визнання за ОСОБА_5 права власності на спірне домоволодіння від 11 червня 1991 року, зовсім немає посилання на рішення суду від 22 травня 1991 року, яким скасовано право власності ОСОБА_6 та свідоцтва про право на спадщину від 13.11.87 року, хоча воно повинно було в ньому обов?язково бути зазначеним.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 .
13 листопада 1987 року на ім`я ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частках на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 . З вказаного свідоцтва вбачаються, що право власності на будинок у спадкодавця виникло на підставі рішення Федорівської сільської ради від 2 вересня 1987 року. Свідоцтво підлягало реєстрації в виконкомі Федорівської сільської ради відповідно до ст. 227 ЦК УРСР. Зазначене підтверджується відповідним дублікатом свідоцтва.
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 22 травня 1991 року, свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_6 , визнано недійсним. Крім того, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , видане Білозерською нотаріальною конторою 13 листопада 1987 року та зареєстроване за №1817.
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 11 червня 1991 року, за ОСОБА_5 визнано право власності на будинок АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №185762238 від 22 жовтня 2019 року.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.
Особа, право якої порушено, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Статтею 321 ЦК передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Предметом даного позову є визнання права власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності.
Статтею 18 ЦПК передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Враховуючи, що рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 22 травня 1991 року встановлено незаконність набуття ОСОБА_6 права власності на будинок АДРЕСА_1 , та як наслідок визнано недійсним свідоцтва на право на спадщину від 13 листопада 1987 року, №1817, на ім`я відповідачів, суд дійшов правильного висновку, що останні не набули права власності на спірний будинок, а тому у них відсутні правові підстави для захисту майнового права та інтересу . 
Посилання позивачів на те, що рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 22 травня 1991 року не є належним доказом, оскільки в ньому відсутні відомості про набрання ним законної сили, не ґрунтуються на законі. Відповідачем надано для огляду копію зазначеного рішення суду, яке складено відповідно до вимог чинного на час його ухвалення законодавства, містить підпис судді та засвідчене печаткою суду, крім того, воно не містить запису, що воно не набрало законної сили. Будь яких доказів на підтвердження своїх доводів, або що зазначене рішення було змінено, чи скасоване представником позивачів не надано.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, не спростовують та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками суду щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , від імені яких діє  ОСОБА_4 ,залишити без задоволення, а рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 грудня 2019 рокубез змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий                                                                                         Т.Г.Чорна

Судді:                                                                                                        Л.В.Пузанова

                                                                                                                      І.В.Склярська 

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 року

Суддя                                                                         Т.Г. Чорна