ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2384/20 Справа № 212/9622/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідачі – ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Дом. Ком»,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 листопада 2019 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області , -
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.
В подальшому уточнивши позовні вимоги позивач звернувся з позовом до  ОСОБА_2  та Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Дом.Ком» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є власником квартири  АДРЕСА_1 . 05 листопада 2018 року відбулось залиття його квартири. Вказане залиття сталось з квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 . Внаслідок залиття було пошкоджено шпалери, лінолеум, стелі, декоративний короб з світильниками та інше майно позивача. Вважає, що ОСОБА_2  та управитель будинку, у особі ТОВ «КК «Дом.Ком», повинні солідарно відшкодувати завдану залиттям квартири шкоду в розмірі 23 462,80 грн. Також таким пошкодженням майна позивачу заподіяно моральні страждання, а тому просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 23 462,80 грн., моральну шкоду в розмірі 2 300 грн., судові витрати, по справі у розмірі 1409,60 грн., витрати пов`язані з правничою допомогою, у розмірі 4 500 грн.
У задоволені решти позовних вимог відмовити.
Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, пов`язані з залученням експерта, у сумі 3000 гривень.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин справи. 
Вважає, що судом не повній мірі враховано пояснення сторін по справі, показаня свідків, оскільки саме відповідачем ТзОВ «Дом.Ком» не було дотримано вимог Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду та Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж в частині попередження про проведення пробного пуску систем опалення, наслідком чого стала розгерметизація систем опалення та несвоєчасне вжиття заходів по усуненню наслідків, що є підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 . 
Також апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не вказав які самі дії чи бездіяльність відповідача ОСОБА_2 свідчать про її недбалість та стали причиною залиття квартири позивача. 
Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення суду про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судових витрат, пов`язаних із залученням експерта, у сумі 3 000 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТзОВ «Дом.Ком» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду та додаткове рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначає про те, що рішення суду є таким, що прийнято без порушень норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги представника відповідача висновків суду не спростовують та не містять підстав для скасування рішення суду.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 74247796 від 29.11.2016 року (а.с. 9).
Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 148677751 від 10.12.2018 року (а.с. 12)
Відповідно до копії наряду-допуску на виконання вогневих робіт ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ», 25.09.2018 року з 08-30 години по 15-30 годину, відбулася різка стояка системи центрального опалення в квартирі АДРЕСА_2 , що належить відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 210).
Актом від 05 листопада 2018 року, складеним майстром та сл.-сантехніком ТОВ «КК «Дом.Ком», затвердженим тех. директором ТОВ «КК «Дом.Ком» зафіксовано, що у квартирі АДРЕСА_1 , наявні сліди затікання на стіні, в кімнаті на підлозі, на стелі в спальній кімнаті та на стіні. Затікання декоративного коробу зі світильником. У спальні наявне відставання шпалер від стіни біля вікна через вологість. Зазначено, що затоплення кв. АДРЕСА_1 відбулось за халатності мешканця АДРЕСА_3 . № АДРЕСА_4 , тобто відповідача по справі ОСОБА_2 (а.с. 19)
Відповідно до Висновку № 43/18 експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 03.12.2018 року експертом Ткаленко О.М. за заявою  ОСОБА_1 , на момент проведення дослідження стіни та підлога у житлових кімнатах вологі, в квартирі підвищена вогкість, наявні ознаки залиття внаслідок проникнення води крізь огороджувальні конструкції. З моменту залиття до обстеження експертом приміщень минуло 10 днів (аварійну ситуацію усунено), тому достовірно визначити причини залиття експерту не представляється можливим, в Акті обстеження квартири  АДРЕСА_1 , від 05.11.2018 року, складеному комісією представника ТОВ «КК «Дом.Ком» вказано: «затоплення кв.  АДРЕСА_1  відбулось за халатності мешканця кв. № АДРЕСА_4 ». Вартість відновлювального ремонту, проведення якого необхідно в квартирі АДРЕСА_1  для усунення наслідків затоплення, складає 23 462,80 грн. з ПДВ. Розмір матеріальної шкоди (збитків), завданої залиттям квартири АДРЕСА_1 , складає 23 462,80 грн. з ПДВ. (а.с. 20-31)
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що залиття квартири позивача сталося внаслідок вини відповідача ОСОБА_2 , а тому вона повинна нести цивільно-правову відповідальність за заподіяну матеріальну та моральну шкоду.
Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення матеріальної шкоди з відповідача ТОВ «КК «Дом.Ком», суд першої інстанції послався на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення позивачу шкоди внаслідок винної протиправної поведінки відповідача ТОВ «КК «Дом.Ком» не доведення того, що залиття сталось в результаті неналежного утримання відповідачем інженерного обладнання, за технічний стан якого він несе відповідальність.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 22 ЦК України,особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода, крім іншого полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Згідно статті 1166 ЦК України,майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.
В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку № 4 до вказаних Правил.
Основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття та осіб, відповідальних за спричинену шкоду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», аварія - це пошкодження інженерних мереж, обладнання або конструктивних елементів споруд, що виникло з техногенних або природних причин, які перешкоджають їх подальшій експлуатації відповідно до технічних умов; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Згідно п. 12 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, балансоутримувач житлового будинку або уповноважена ним особа несе відповідальність перед власником, наймачем (орендарем) приміщення житлового будинку в разі: ненадання або надання не в повному обсязі послуг, що призвело до збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю,- шляхом відшкодування збитків.
Як вбачається з матеріалів справи, 05 листопада 2018 року відбулося затоплення квартири за АДРЕСА_1 , яка належить позивачу.
Комісією в складі майстра, сл.-сантехника в присутності жінки позивача був складений Акт про залиття квартири позивача. Комісія встановила, що у квартирі  АДРЕСА_1 , наявні сліди затікання на стіні, в кімнаті на підлозі, на стелі в спальній кімнаті та на стіні. Затікання декоративного коробу зі світильником. У спальні наявне відставання шпалер від стіни біля вікна через вологість. Зазначено, що затоплення кв.  АДРЕСА_1  відбулось за халатності мешканця  АДРЕСА_3 . № АДРЕСА_4 .(а.с. 19).
Відповідно до копії наряду-допуску на виконання вогневих робіт ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» 25.09.2018 року з 08-30 години по 15-30 годину відбулася різка стояка системи центрального опалення у ванній кімнаті в квартирі АДРЕСА_2 , що належить відповідачу ОСОБА_2 Для встановлення причин пориву у квартирі № 16 слюсарям ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» в доступі було відмовлено(а.с. 210).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, оскільки встановленими обставинами та матеріалами справи доведено факт залиття квартири позивача з вини відповідача ОСОБА_2 , оскільки остання проводила ремонті роботи в квартирі по заміні батарей, без сповіщення про це ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ», не проконтролювала стан батарей після ремонту та не закручені крани на батареях, за належний стан та справність яких несе відповідальність власник квартири, тобто відповідач по справі ОСОБА_2 , що стало причиною залиття квартири позивача.
Відповідно до статей 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 151 ЖК України та абзацу 6 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.
Пунктом 9 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, залиття квартири позивача сталось з квартири АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач ОСОБА_2 , поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 наданими в суді першої інстанції, з яких вбачається, що затоплення квартири позивача сталося через халатність мешканця квартири АДРЕСА_2 , яка не проконтролювала кран батареї, що був не повністю закручений та у зв`язку з чим відбулось залиття, та відповідачем в судовому засіданні першої інстанції не спростовано, що залиття квартири позивача сталось не з її вини.
У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача спричинену матеріальну шкоду саме з відповідача ОСОБА_2 , оскільки залиття квартири позивача відбулось через халатність відповідача ОСОБА_2 що виразилось у недбалому ставленні до своїх обов`язків, як власника квартири яка, внаслідок проведення ремонтних робіт в своїй квартирі по заміні радіаторів, не повідомила про здійснення таких ремонтних робіт ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ», не проконтролювала стан радіаторів після проведення ремонтних робіт та не переконалась у закритті кранів на радіаторах, як власник квартири, яка несе відповідальність за їх належний стан та справність.
Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом не повній мірі враховано пояснення сторін по справі, показання свідків, оскільки саме відповідачем ТзОВ «Дом.Ком» не було дотримано вимог Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду та Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж в частині попередження про проведення пробного пуску систем опалення, наслідком чого стало розгерметизація систем опалення та несвоєчасне вжиття заходів по усуненню наслідків, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 29 травня 2018 року співробітниками ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» у присутності співробітників КП «Криворіжтепломережа» проводилась промивка та гідравлічне випробування, згідно затвердженого графіку проведення ремонтних робіт, відповідно до встановлених норм, дотримання необхідних параметрів та тимчасового інтервалу та доказів того, що теча води з системи опалення, яка розташована в квартирі відповідача сталася внаслідок її зношення чи неналежного обслуговування, відповідачем ОСОБА_2 , як суду першої інстанції так і апеляційній інстанції, надано не було. Крім того, представниками ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» проводились зварювальні роботи у ванній кімнаті квартири відповідача 25 вересня 2018 року, а залиття квартири позивача сталось 05 листопада 2018 року, при цьому слідів затоплення у ванній кімнаті відповідача не було виявлено, натомість затоплення сталося в житлових кімнатах, де працівниками ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» жодні роботи по зварюванню не проводились. При цьому відповідач не надала доказів повідомлення ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» про проведення ремонтних робіт в своїй квартирі по заміні радіаторів.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вказав які самі дії чи бездіяльність відповідача ОСОБА_2 свідчать про її недбалість та які стали причиною залиття квартири позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки факт залиття квартири позивача підтверджується актом ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» від 05 листопада 2018 року, у якому причиною залиття зазначено халатність мешканця кв. № АДРЕСА_4 , тобто відповідача по справі ОСОБА_2 , пояснення свідків, які були допитані в суді першої інстанції, з яких вбачається, що затоплення квартири позивача сталося через халатність мешканця квартири АДРЕСА_2 , тобто відповідача по справі, яка не проконтролювала кран батареї, який був не повністю закручений та у зв`язку з чим відбулось затоплення квартири позивача, та відповідачем не спростовано, що залиття квартири позивача сталось не з її вини.
Колегія суддів погоджується з розміром матеріальної шкоди, визначеним судом першої інстанції, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача, з огляду на наступне.
Згідно частини 2статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вбачається з матеріалів справи, висновком експерта з питань будівельно – технічної експертизи № 43-18 від 03 грудня 2018 року щодо визначення вартості ремонтно-будівельних робіт після залиття квартири позивача, визначено, що внаслідок залиття квартири, внаслідок халатності мешканця квартири АДРЕСА_4 , що зазначено в Акті від 05 листопада 2018 року, була заподіяна майнова шкода, для усунення наслідків затоплення вартість відновленого ремонту в квартирі позивача складає 23 462,80 грн., який є належним доказом у справі. Натомість відповідач ОСОБА_2 будь-яких доказів того, що зазначений у висновку розмір майнової шкоди не відповідає дійсному, не надано.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди 2 300 грн., виходячи з наступного.
За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних тощо, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо, та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто, суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Як вбачається з матеріалів справи позивач зазнав душевних страждань через затоплення квартири, оскільки в нього є малолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вимушений жити в умовах вологості та ураження грибком в місцях затоплення. Позивач вимушений вживати додаткових заходів по організації свого життя та життя своєї родини, оскільки їм було завдано сильних незручностей, зіпсовано майно, все це відобразилося на фізичному та психічному стані здоров`я позивача, внаслідок чого має право на відшкодування моральної шкоди.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо розміру моральної шкоди, завданої позивачу, який підлягає стягненню з відповідача виходячи, з характеру та глибини його фізичних та душевних страждань, їх інтенсивності та довготривалості, з урахуванням вимог розумності та справедливості.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Ухвалюючи додаткове рішення у справі суд керувався нормами статті 270 ЦПК України, та виходив з того, що суд не вирішив питання про судові витрати, які пов`язанііз залученням експерта 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За змістом п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Акту №43/18 здачі – приймання висновку експертного дослідження №43/18 та квитанції № 43/18 від 14.11.2018 року про сплату 3000 грн., позивач поніс витрати, пов`язані із залученням експерта Ткаленко О.М. в сумі 3000 грн. (а.с. 32).
Оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року задоволено майнову вимогу позивача про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судових витрат на залучення експерта в сумі 3000 грн.
У зв`язку з чим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо скасування додаткового рішення суду про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судових витрат, пов`язаних із залученням експерта, у сумі 3 000 грн.
На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника відповідача в цій частині, не заслуговують на увагу, а додаткове рішення по справі підлягає залишенню без змін, у зв`язку з тим, що воно постановлено з дотримання норм процесуального права.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду та додаткове рішення суду обґрунтовані і підтверджені матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2  на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року залишити без задоволення.
Ршення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 29 січня 2020 року.

Головуючий:    

Судді: