УХВАЛА

10 січня 2020 року 
Київ
справа №640/19465/18
адміністративне провадження №К/9901/36827/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Саприкіної І.В., перевіривши касаційну скаргу адвоката Осадчої Наталії Олександрівни в інтересах                          ОСОБА_1 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
28 грудня 2019 року адвокат Осадча Наталія Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 (далі також - скаржник) звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від                   18 грудня 2019 року.
Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався у порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини другої статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Предметом розгляду у даній справі є визнання протиправною бездіяльність                   Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, виражену в непідготовці та неподанні до Головного управління Пенсійною фонду України у м. Києві документів, що необхідні для призначення пенсії за вислугу років; зобов`язання уповноважених на те осіб Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві всі документи, що необхідні для призначення пенсії за вислугу років, при цьому, враховувати пільгову вислугу, здобуту до      01 жовтня 2011 року - дати набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року            № 3668, у зв`язку з тим, що, як зазначає позивач,  він має достатню кількість вислуги років у пільговому нарахуванні для призначення йому відповідного виду пенсії, в редакції Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" , якою було передбачено право на призначення пенсії за вислугу років, зокрема, для осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше.
Згідно пунктами 3, 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України       суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Так, відповідно пункту 1 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього       Кодексу       розглядаються за правилами загального позовного провадження), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком.
Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої       статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13                КАС України, а також частині першій       статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Скаржником наведено наступні підстави для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності № 640/19465/18: скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи.
При цьому, скаржником жодним чином не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. 
Твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення та становить значний суспільний інтереc, не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме справи № 640/19465/18.
Мотиви суду апеляційної інстанції, якими він керувався при перегляді рішення суду першої інстанції у справі № 640/19465/18, відповідають правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 761/14626/17, яка містить висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, про що суд апеляційної інстанції і зазначив в оскаржуваній постанові.
Висловлене скаржником у касаційній скарзі твердження про помилковість застосування судом апеляційної інстанції вищезазначеного висновку Верховного Суду, яке обґрунтовано тим, що вказана справа не є зразковою (типовою) та тим, що предметом оскарження є рішення Пенсійного фонду України щодо відмови в призначенні пенсії за вислугою років не заслуговує на увагу, оскільки Суд правильно встановив, що для отримання права на призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» єдиною обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. Крім того, Суд вказав, що доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин норм постанови Кабінету Міністрів України, відповідно до якої позивачу для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж суперечать приписам статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки згідно з частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Відтак, застосуванню підлягає саме Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки має вищу юридичну силу.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від                                     10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 17 жовтня 2019 року у справі                              № 761/19075/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 761/14626/17.
Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від              16 серпня 2019 року у справі № 802/1877/17-а не заслуговує на увагу, оскільки у даній справі правовідносини не пов`язані з реалізацією особою права на призначення пенсії в пільговому обчисленні, а стосуються визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області щодо відмови включити до вислуги років час служби у підрозділах боротьби з економічною та організованою злочинністю, а також карного розшуку ОВС з метою додавання вказаних періодів до вислуги років в календарному обчисленні.
З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга адвоката Осадчої Наталії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 є необґрунтованою в розумінні статті            333 КАС України, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Аналогічна позиція стосовно застосування статей 12 та 333 КАС України висловлена Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 06 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.001548, від 16 грудня 2019 року у справі № 320/207/19 та від 27 грудня 2019 року у справі                         № 488/1289/17.
Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката              Осадчої Наталії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.
4. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                    Я.О. Берназюк
                                                                                                    Н.В. Коваленко
                                                                                                    І.В. Саприкіна