Справа № 463/1115/18                                Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/2743/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої - судді Копняк С.М.
суддів –Бойко С.М., Ніткевича А.В. 
                        секретар Юзефович Ю.І., 
                       з участю представника апелянта адвоката Розмана С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Розмана Сергія Юрійовича на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 липня 2019 року, постановлене у складі головуючого судді Мармаша В.Я., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

       Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача, яким із врахуванням уточнених позовних вимог, просили стягнути з останнього на користь позивача ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди в розмірі 509 059, 00 грн., 2 500, 00 грн. понесених витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження та 20 000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяних пошкодженням належного їй автомобіля марки «Лексус», р.н. НОМЕР_1 , а також на користь позивача ОСОБА_3 100 000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Позов мотивували тим, що 11.12.2017 року близько 22.00 год. у м. Львові на вул. Липинського, 25а відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача, який керуючи автомобілем марки «Лексус», р.н. НОМЕР_1 , виїхав за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на перешкоду. В результаті вказаної вище ДТП пасажир ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, а транспортний засіб «Лексус», р.н. НОМЕР_1 , зазнав технічних пошкоджень. Вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12017140090005164 від 12.12.2017 року. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 32280 від 16.12.2017 року позивачу ОСОБА_3 було поставлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійні рани лобно-тімяної ділянки, лівого колінного суглобу. Власником автомобіля марки «Лексус», р.н. НОМЕР_1 , який було пошкоджено у вищевказаному ДТП, є позивач ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Таким чином, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.12.2017 року, відповідачем було заподіяно шкоди позивачу ОСОБА_2 у зв`язку з пошкодженням її автомобіля, а позивачу ОСОБА_3 у зв`язку із завданням їй тілесних ушкоджень. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 16/18, складеного 09.02.2018 року, проводити відновлювальні ремонтні роботи автомобіля економічно недоцільно. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля LEXUS RX 350, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП 11.12.2017 року становить 509 059, 00 грн. З урахуванням висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 16/18 від 09.02.2018 року майнова шкода в розмірі 509 059 грн. підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_2 . 
       Крім того, було понесено витрати на проведення експертного дослідження у сумі 2 500, 00 грн., що підтверджується рахунком № 16 від 30.01.2018 року, і тому вказана сума підлягає стягненню із відповідача. 
       Також внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки позивачу ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода, яка перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із правопорушенням, вчиненим відповідачем ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем, що встановлено постановою Личаківського районного суду м. Львова від 15.03.2018 року у справі № 463/1051/18, а тому завдана вказаним правопорушенням моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем. І у зв`язку з неможливістю позивача ОСОБА_2 користуватись своїм транспортним засобом протягом тривалого часу, так як такий є пошкодженим (знищеним) внаслідок дій відповідача, вважає за необхідне стягнути із відповідача на її користь 20 000, 00 гри. відшкодування заподіяної моральної шкоди. 
       В результаті ДТП позивач ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження та перебувала на лікуванні у стаціонарі з 12.12.2017 року по 15.12.2017 року, а з 16.12.2017 року їй призначено амбулаторний режим лікування. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивач враховує зазначені вище обставини, а також ступінь вини ОСОБА_1 , яка виразилась в халатності та необережності, а дії не відповідали вимогам ПДР і ці невідповідності перебували у причинному зв`язку з фактом ДТП. Таким чином, приймаючи до уваги тяжкість наслідків ДТП, якою ОСОБА_3 заподіяно тілесні ушкодження, глибину її душевних страждань у зв`язку з цим, а також у зв`язку з фізичним та душевним болем внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, ОСОБА_3 вважала достатнім визначити загальний розмір відшкодування завданої їй моральної шкоди, яку належить стягнути із ОСОБА_1 , в розмірі 100 000, 00 грн.
       Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 липня 2019 року позов задоволено частково. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 433 224, 40 грн. відшкодування майнової шкоди, 2 500, 00 грн. вартості експертного автотоварознавчого дослідження та 5 000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 20 000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 770, 30 грн. сплаченого судового збору.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 2 291, 96 грн. судового збору.
       Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Розман С.Ю.
В апеляційній скарзі зазначає, що рішення в частині задоволених позовних вимог є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування вимог покликається на те, що позивачі, заявляючи про вину відповідача у ДТП на підтвердження факту настання останньої, не додали до свого позову жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. Постанова Личаківського районного суду м. Львова від 15.03.2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 463/1051/18, на яку покликався суд першої інстанції, частково задовольнивши позов, була надана позивачами з порушенням встановленого для цього процесуальним законом строку (після пред`явлення до суду позову). Таким чином, суд першої інстанції не повинен був приєднувати до матеріалів справи і надавати правової оцінки несвоєчасно поданому позивачами доказу – вищезгаданій постанові. 
За приписами ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справ. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копії іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Така поведінка суду першої інстанції беззаперечно свідчить про порушення загальних засад цивільного судочинства. 
Крім того, звертає увагу на те, що ухвалою суду першої інстанції від 01.07.2019 року про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, розгляд справи було призначено на 05 серпня 2019 року на 14 год. 45 хв., однак ще до проведення цього засідання, а саме 10 липня 2019 року судом ухвалено оскаржуване рішення, що свідчить про порушення процесуальних прав відповідача та його представника. 
Допущені порушення суду першої інстанції у відповідності до приписів ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення Личаківського районного суду від 10 липня 2019 року в частині задоволення позову і ухвалення в цій частині нового рішення. 
У зв`язку з наведеним просить скасувати рішення Личаківського районного суду від 10 липня 2019 року в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.
04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.
       А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.        
       Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Оскільки рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі не приймалось, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає. 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався. 
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що 11.12.2017 року близько 22.00 год. у м. Львові на вул. Липинського, 25А відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача, який керуючи автомобілем марки «Лексус», р.н. НОМЕР_1 , виїхав за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на перешкоду. В результаті вказаної вище ДТП пасажир ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, а транспортний засіб «Лексус», р.н. НОМЕР_1 , зазнав технічних пошкоджень.
Вирішуючи вимогу про відшкодування майнової шкоди та частково задовольняючи таку, суд першої інстанції виходив із системного аналізу положень ст. 1166 ЦК України, за змістом якої особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Оскільки відповідачем суду не надано доказів для спростування висновків щодо причин пошкодження майна позивача та розміру заподіяної майнової шкоди, тому суд, ухвалюючи рішення у справі, виходив із наявних у ній доказів та передбаченої у ч. 2 ст. 1166 ЦК України презумпції вини заподіювача шкоди, яка відповідачем у встановленому порядку не була спростована.
Вирішуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд врахував ступінь моральних страждань позивача ОСОБА_2 , пов`язаних із пошкодженням її майна з вини відповідача, а саме його знищенням, оскільки після ДТП позивач була повністю позбавлена можливості користуватися транспортним засобом, який є її власністю, а також позивача ОСОБА_3 , які полягають у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, зокрема, позивач ОСОБА_3 отримала закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забійні рани лобно-тім`яної ділянки та лівого колінного суглобу, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 32280. З урахуванням наведеного, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходив із вимог розумності та справедливості, вважав обґрунтованим до задоволення позовну вимогу ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням майна на суму 5 000, 00 грн. та позовну вимогу ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на суму 20 000, 00 грн.
       Оскільки рішення суду першої інстанції в частині застосування норм матеріального права при вирішенні позовних вимог про стягнення 433 224, 40 грн. майнової шкоди, 2 500, 00 грн. вартості експертного автотоварознавчого дослідження та 5 000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 , і 20 000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 представником відповідача не оскаржується, то судом апеляційної інстанції в силу диспозитивності не перевіряється.
Одним із доводів апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Розмана Сергія Юрійовича є те, що позивачі, заявляючи про вину відповідача у ДТП на підтвердження факту настання останньої, не додали до свого позову жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. Постанова Личаківського районного суду м. Львова від 15.03.2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 463/1051/18, на яку покликався суд першої інстанції, частково задовольнивши позов, була надана позивачами з порушенням встановленого для цього процесуальним законом строку (після пред`явлення до суду позову). Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції не повинен був приєднувати до матеріалів справи і надавати правової оцінки несвоєчасно поданому позивачами доказу – вищезгаданій постанові. 
Надаючи правову оцінку мотивам апеляційної скарги колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частин 1, 2, пунктів 5 та 8 частини 3 ЦПК України, які містять вимоги, пов`язані із доказуванням у справі:
1. У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
2. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
3. Позовна заява повинна містити:
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
       Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до частин 1, 2, 4, 5, 8, 10 статті 83 ЦПК України:
1. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
2. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
4. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
5. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
8. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
10. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.
       Цивільний процесуальний кодекс України під час розгляду цивільних справ позовного провадження закріплює таку засаду для учасників справи, як змагальність сторін. Згідно із змістом статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази.
       Отже подання доказу, яким сторона у справі обґрунтовує підставність та законність своїх вимог чи заперечення, є виключно її правом, а не обов`язком. У зв`язку із неподанням доказу учасник справи приймає ризик доведеності та переконливості своїх вимог перед судом, при цьому неподання доказу не є підставою для відмови у допуску до правосуддя, а має інші наслідки.
       Суд в свою чергу, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, розглядає справу на підставі наявних у ній доказів, за результатами дослідження яких у судовому засіданні приймає відповідне рішення.
       Окрім того, стаття 175 ЦПК України не містить прямого обов`язку для позивача подати докази на підтвердження заявлених ним вимог, лише зазначається, що він має зазначити докази, що підтверджують вказані ним обставини та вказати їх в переліку документів, якщо вони подаються. В іншому, суд має керуватися правилами про доказування та строками подання доказів, із врахуванням правових наслідків у разі неподання доказів.
Покликання апелянта на те, що постанова Личаківського районного суду м. Львова від 15.03.2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 463/1051/18, на яку покликався суд першої інстанції, була надана позивачами з порушенням встановленого для цього процесуальним законом строку (після пред`явлення до суду позову), правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки позивачі у справі таку постанову надали до вирішення судом питання відкриття провадження у справі, а саме 19.04.2019 року, тоді як провадження у справі було відкрито 27.04. 2019 року. Копія ухвали від 27.04.2018 року, позовна заява з додатками була надіслана відповідачу 03.05.2019 року. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копії іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки із вступної частини постанови Личаківського районного суду м. Львова від 15 березня 2018 року вбачається, що така постанова судом ухвалена за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_4 , а тому ОСОБА_1 було відомо про наявність такої. Підстави для надіслання копії вищевказаної постанови відповідачу ОСОБА_1 представником ОСОБА_3 – адвокатом Цибак О.В. були відсутні. 
Мотиви апелянта про те, що ухвалою суду першої інстанції від 01.07.2019 року про проведення судового засідання в режимі відео конференції, розгляд справи було призначено на 05 серпня 2019 року на 14 год. 45 хв., однак ще до проведення цього засідання, а саме 10 липня 2019 року судом ухвалено оскаржуване рішення, колегія суддів також відхиляє та вважає їх безпідставними з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів справи саме ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Розман С.Ю. про проведення судового засідання в режимі відео конференції. Судом доручено Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області забезпечити проведення судового засідання у справі № 463/1115/18, яке відбудеться 10 липня 2019 року о 16:15 год. (т. 1 а.с.230). В судове засідання на призначений час в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ніхто не з`явився (т. 1 а.с. 244). Ухвала від 01.07.2019 року про проведення судового засідання, призначеного на 05 серпня 2019 року на 14 год. 45 хв., в режимі відео конференції, в матеріалах справи взагалі відсутня. Тому вважати, що суд розглянув справу з порушенням норм процесуального законодавства підстав немає. 
       За приписами ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
       1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
       2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
       3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
       4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
       Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
       Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:
       1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
       2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;
       3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
       4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
       5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;
       6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
       7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
       Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержання вимог процесуального права і, виходячи з доводів апеляційної скарги та меж розгляду справи апеляційним судом, встановлених ст. 367 ЦПК України, правові підстави для його скасування відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,- 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Розмана Сергія Юрійовича – залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 липня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складено 10 лютого 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.
Судді: Бойко С.М.
Ніткевич А.В.