ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2292/20 Справа № 214/1790/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/1790/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивачка –  ОСОБА_1 , 
відповідачі – Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради на рішення   Саксаганського районного  суду  м.  Кривого  Рогу  Дніпропетровської  області   від 03 жовтня 2019 року, яке ухвалено суддею Черновою Н.В.  у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради виконкому Криворізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням.
Ухвалою Саксаганського районного  суду  м.  Кривого  Рогу  Дніпропетровської  області   від 12 червня 2018 року, яка постановлена судом усно, без виходу на нарадчої кімнати, залучено до участі у справі у якості співвідповідача Управління благоустрою та житлової політики Виконкому Криворізької міської ради, правонаступником якого є Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради.
Позов мотивовано тим, що  ОСОБА_2 отримала квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира має статус комунального житла. Разом з ОСОБА_2 у цій квартирі був зареєстрований її син ОСОБА_3 . Позивачка зазначила, що ОСОБА_2 приходиться їй бабусею, а ОСОБА_3 – дядьком, який, в свою чергу, є рідним братом її батька. 
З березня 2013 року позивачка ОСОБА_1 постійно проживає у цій квартирі, як член сім`ї, що підтверджується відповідними актами про вселення та проживання. 
Також, ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, а її син почав сильно хворіти та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відносно підстав визнання права користування житловим приміщенням позивачка посилається на те, що почала постійно проживати у квартирі за проханням дядька, щоб здійснювати за ним догляд у зв`язку з хворобою до самої його смерті – 23.06.2017 року. 
Позивачка стверджує, що ОСОБА_3 неодноразово при сусідах висловлював усну згоду та прохав, щоб вона завжди проживала у квартирі та збирався її там зареєструвати , але хвороба не дала цього зробити, оскільки він тяжко пересувався та не мав змоги дійти до відповідних компетентних органів для вирішення цього питання. 
Окрім того, позивачка зазначає, що жодних угод стосовно певного порядку користування квартирою між нею та дядьком не укладалось, ця квартира є її постійним місцем проживання, а реєстрація за адресою: АДРЕСА_2 є формальною, оскільки, вона чекала покращення стану здоров`я дядька, щоб разом з ним піти та зареєструватись у квартирі. Право користування іншим житловим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду позивачка за собою не зберігає.
Також, позивачка стверджує, що після смерті дядька вона продовжує мешкати в цій квартирі, сплачує комунальні послуги, робить ремонт, там знаходяться її особисті речі. 
Посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд визнати своє вселення за адресою: АДРЕСА_3 , таким, що відбулося на законних підставах; визнати на нею право користування житловою площею кв.79, розташованої у АДРЕСА_4 , з моменту вселення.
Рішенням Саксаганського районного  суду  м.  Кривого  Рогу  Дніпропетровської  області   від 03 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Визнано вселення ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , таким, що відбулося на законних підставах.
Визнано на ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 , з моменту вселення.
Стягнуто з Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради та Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради,  з кожного окремо, в рівних частках, на користь ОСОБА_1 , по 352   грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
В апеляційній скарзі відповідач Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неврахування Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській УРСР, згідно п. 33 якого до службових житлових приміщень не застосовуються правила про зміну договору найму жилого приміщення.
При цьому, відповідач зазначає, що позивачка зареєстрована у квартирі АДРЕСА_5 з 09 листопада 2011 року та не надала суду жодного доказу, що до спірної квартири вона вселилася за згодою наймодавця і проживала в ній на законних підставах.
Відповідач також наголошує й на тому, що надані позивачкою квитанції про оплату житлово-комунальних послуг є неналежним доказом, оскільки платником вказані ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , а встановлення у квартирі балконного блоку після смерті ОСОБА_3 взагалі не має правового значення для вирішення даного спору. 
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази  надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи,  позивачка  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник  ОСОБА_6 ,   зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради - Посувайло Я.О. та представника відповідача Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради - Романенко Л.Г., які, кожна окремо, підтримала доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_6 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09.08.1989 року ОСОБА_2 , працюючи двірником у ЖКО РУ ім. Кірова, отримала ордер на право зайняття службової житлової площі за адресою: АДРЕСА_3 , площею 27,3 кв.м., що складається з 2-х кімнат. Ордер виданий на підставі рішення Виконкому Саксаганської ради народних депутатів №355/1 від 28.07.1989 року. При цьому, син ОСОБА_2 – ОСОБА_3 зазначений у вказаному ордері, як особа, яка сумісно проживає з квартиронаймачем, отже останній також мав право користування на вказану квартиру, у якості члена її сім`ї (а.с.94).
Згідно відповіді Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №19/31-4476 від 30.10.2018 року, квартира АДРЕСА_1 , надана як службове житло працівнику ЖКО РУ ім. Кірова. Відповідно до реєстру обліку службових приміщень, розташованих на території Саксаганського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, станом на 25.10.2018 року, вищевказана квартира значиться як службове житло. У період з 21.09.2011 року по 25.10.2018 року приватизація цієї квартири не здійснювалась. Станом на 25.10.2018 року право приватної власності на вказане житлове приміщення не зареєстроване (а.с.109).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 20.02.2007 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №348 (а.с.10).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , що видане 24.06.2017 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1074 (а.с.11).
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 07.04.1978 року Іванівською сільською радою Лубашивського району Одеської області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками останнього записані ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с.121).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 27.09.1985 року Іванівською сільською радою Лубашивського району Одеської області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с.122).
Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , доводяться один одному рідними братами, а їх матір`ю є ОСОБА_5 .
Згідно з копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_5 , виданого 01.09.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського райвиконкому м. Кривого Рогу, батьком останньої вказаний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.123), що підтверджує наявність родинних зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як між племінницею та дядьком.
Згідно актів від 28.07.2017 року та 04.12.2017 року, складених мешканцями будинку АДРЕСА_4 в квартирі АДРЕСА_6 у вказаному будинку з березня 2013 року проживала ОСОБА_1 , 1995 року народження, та доглядала за своїм дядьком ОСОБА_3 , 1978 року народження, до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 і проживає по теперішній час (а.с.8, 9).
Відповідно до копії товарного чека від 26.06.2017 року, витрати на поховання ОСОБА_3 у сумі 8625,00 грн. понесені його племінницею ОСОБА_1 (а.с.15).
Згідно копії договору від 05.09.2017 року, укладеним між ПП ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , останньою замовлено виготовлення та монтаж балконного блоку у квартирі АДРЕСА_1 на суму 7900,00 грн. (а.с.26-27).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості про права власності, інші речові права, іпотеки та обтяження за адресою: АДРЕСА_3 , відсутні (а.с.60).
Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 , таким, що відбулося на законних підставах, що надає їй право на користування цією квартирою з моменту вселення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 проживає у спірній квартирі з березня 2013 року, відкрито користується спірним приміщенням, за що сплачує відповідну плату, підтримує квартиру в належному стані, тримає там свої речі, тоді як стороною відповідачів не представлено належних і допустимих доказів того, що позивачка незаконно проживає у цій квартирі.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.  
Суд першої інстанцій встановив, що квартира АДРЕСА_1 , надана як службове житло працівнику ЖКО РУ ім. Кірова. Відповідно до реєстру обліку службових приміщень, розташованих на території Саксаганського району, станом на 25.10.2018 року, вищевказана квартира значиться як службове житло. У період з 21.09.2011 року по 25.10.2018 року приватизація цієї квартири не здійснювалась. Станом на 25.10.2018 року право приватної власності на вказане житлове приміщення не зареєстроване (а.с.109).
Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири (частина перша статті 118 ЖК УКраїни).
На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет місцевої ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (частина перша статті 122 ЖК України).
09.08.1989 року ОСОБА_2 , двірнику у ЖКО РУ ім. Кірова, на підставі рішення Виконкому Саксаганської районної ради народних депутатів №355/1 від 28.07.1989 року видано Ордер на право зайняття службової житлової площі за адресою: АДРЕСА_3 , площею 27,3 кв.м., що складається з 2-х кімнат, разом із сином ОСОБА_3 ..
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (частини друга та третя статті 64 ЖК).
Правовідносини щодо надання службових приміщень врегульовано Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 року № 37, яке є чинним на теперішній час, пунктом 33 якого визначено, що наймач службового жилого приміщення і члени його сім`ї користуються також іншими правами і несуть інші обов`язки, передбачені правилами про договір найму жилого приміщення, за винятками, викладеними нижче. До користування службовими жилими приміщеннями не застосовуються правила: про бронювання жилого приміщення (статті 73-76 Житлового кодексу УРСР ( 5464-10 ); про обмін жилого приміщення (статті 79-83, 85 Житлового кодексу УРСР), в тому числі з наймачем іншого службового жилого приміщення; про зміну договору найму жилого приміщення (статті 103-106 Житлового кодексу УРСР).
Особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає, зокрема, у тому, що володільцем такого житла залишається його власник. Особа, яка користується службовим житлом, знає, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення.
Отже, право користування службовим жилим приміщенням члена сім`ї (або колишнього члена сім`ї) наймача є похідним від такого права останнього та положення статті 103-106 Житлового кодексу України щодо можливості зміни договору найму жилого приміщення та збереження за особою, яка залишилася проживати у службовому приміщенні після вибуття з нього наймача, не є обов`язковими для володільця житла та можуть бути застосовані останнім виключно на власний розсуд.
Тобто, встановлення факту вселення ОСОБА_1 до спірної службовою квартири за погодженням із членом сім`ї наймача цієї квартири -  ОСОБА_3 та користування позивачкою квартирою, не створює для неї жодних прав після припинення останнім права користування цією квартирою, а володілець службового житла не надавав згоду на вселення останньої до квартири, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволенні, як такі, що не ґрунтуються на Законі. 
При цьому, права наймача ОСОБА_2 та члена її сім`ї ОСОБА_3 на користування службовим житлом припинено у зв`язку зі смертю, та володілець службового житла має право на розпорядження своєю власністю на власний розсуд, а втручання суду у це право шляхом визнання позивачки ОСОБА_1 такою, що має право на користування службовою квартирою  АДРЕСА_1 , призведе до порушення прав власника, що є неприпустимим.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що,  у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог з наведених вище підстав.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим колегія суддів стягу з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради судові витрати понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057, 20 грн., що відповідає розміру, визначеному Законом України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради – задовольнити.
Рішення Саксаганського районного  суду  м.  Кривого  Рогу  Дніпропетровської  області   від 03 жовтня 2019 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради судові витрати понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий:         
                                       
Судді: