ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-3/12
провадження № 61-13397св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 , 
відповідачі за первісним позовом - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками процесуальних прав та обов`язків якої є ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року, постановлену у складі судді Верланова С. М., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про усунення порушень права користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про усунення порушень права користування земельною ділянкою.
В обґрунтування заяви зазначив, що рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17 лютого 2012 року йому у задоволенні позову відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено.
Усунено ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 відновити зруйновані ним межові знаки, знести встановлені на території ОСОБА_2 стовпчики для встановлення паркану та знести літню кухню, збудовану з порушенням плану забудови, яка частково знаходиться на території ОСОБА_2 .
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, державного мита і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 2 046 гривень. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у відшкодування витрат на правову допомогу по 844,50 гривень кожній.
ОСОБА_1 зазначає, що покладений в основу зазначеного рішення висновок судовоїбудівельно-технічної експертизи від 14 листопада 2011 року складений на підставі документів, які не містять необхідних даних про відстані між спірними земельними ділянками, суперечать генеральному плану села Стайки Кагарлицького району Київської області, планам забудови належних сторонам земельних ділянок та іншим актам, які містять відповідні відомості щодо відстаней. Вважає, що при вирішенні справи суд надав помилкову оцінку належності та допустимості поданих відповідачами за первісним позовом доказів, а також неправильно застосував норми матеріального права.
За таких обставин ОСОБА_1 просив скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 січня 2012 року та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, а у зустрічному - відмовити.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 8 грудня 2016 року, постановленою у складі судді Кириченка В. І., Калініченку С. Ф. у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 січня 2012 року відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені заявником в її обґрунтування обставини не є нововиявленими у розумінні вимог цивільного процесуального законодавства. 
Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції,  ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав неповної сплати судового збору, а також у зв`язку з пропущенням заявником встановленого цивільним процесуальним законодавством строку апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції і неподанням заяви про його поновлення. 
9 березня 2017 року ОСОБА_1 на виконання ухвали суду подав квитанцію про доплату судового збору у визначеній апеляційним судом сумі, а також додаткові пояснення по суті цивільної справи; заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 8 грудня 2016 року із зазначенням поважних причин його пропущення заявник не подав. 
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на зазначену ухвалу суду першої інстанції. Повернено заявнику сплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір.
Постановляючи таку ухвалу, апеляційний суд керувався статтями 294, 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час її постановлення, та виходив з того, що заявник пропустив строк апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції і на вимогу суду апеляційної інстанції з заявою про його поновлення із зазначенням поважних причин пропущення не звернувся.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 січня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 січня 2012 року.
В частині оскарження ухвали апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року касаційна скарга мотивована тим, що ця ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.
Заявник вважає, що, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки його доводам по суті справи, які підтверджують неправомірність та необґрунтованість рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 січня 2012 року.
Вважає, що повністю виконав вимоги ухвали апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху.
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3    жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У 2018 році справу передано до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Апеляційний суд встановив, що  ОСОБА_1 був присутнім у судовому засіданні у суді першої інстанції при проголошенні вступної і резолютивної частин ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 8 грудня 2016 року та того ж дня отримав її копію, про що надав розписку. Повний текст вказаної ухвали направлявся заявнику поштою і отриманий ним 26 січня 2017 року.
31 січня 2017 року, тобто з пропущенням п`ятиденного строку з дня проголошення ухвали, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, проте про поновлення строку на апеляційне оскарження не клопотав і на поважність причин його пропущення не вказав. 
Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху, апеляційним судом зазначено про пропущенням заявником п`ятиденного строку апеляційного оскарження, який обчислюється з дня проголошення ухвали, та необхідність звернення із заявою про поновлення цього строку та зазначенням поважних причин несвоєчасного подання апеляційної скарги; також роз`яснено, що у разі невиконання відповідної вимоги протягом тридцяти днів з дня отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.
На виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, зокрема, з підстав пропущення строку апеляційного оскарження, ОСОБА_1 відповідної заяви про його поновлення не подав, поважність причин несвоєчасного звернення із апеляційною скаргою не обґрунтував, обмежившись поданням квитанції про доплату судового збору та додаткових пояснень по суті справи. 
Згідно з частиною першою статті 292 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали (стаття 294 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали ).
Частина третя статті 297 ЦПК України у тій же редакції визначала, що апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
Встановивши, що  ОСОБА_1 був присутнім у судовому засіданні у суді першої інстанції при проголошенні вступної і резолютивної частин ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 8 грудня 2016 року, проте апеляційну скаргу на цю ухвалу подав лише 31 січня 2017 року і про поновлення строку апеляційного оскарження не клопотав, незважаючи на зазначення відповідної вимоги в ухвалі про залишення його апеляційної скарги без руху, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі. 
Доводи заявника про те, що, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки його доводам по суті справи, які підтверджують неправомірність та необґрунтованість рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 січня 2012 року, касаційний суд відхиляє.
На стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження суд перевіряє дотримання заявником встановленого цивільним процесуальним законодавством строку подання апеляційної скарги, а також її відповідність вимогам законодавства щодо змісту і форми. Доводи по суті справи на вказаній стадії апеляційний суд не оцінює, тому твердження заявника про неправомірне неврахування його пояснень є безпідставними.
Посилання заявника на повне виконання вимог ухвали апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2017 року про залишення його апеляційної скарги без руху, касаційний суд вважає помилковими.
Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд вказав на пропущення заявником строку апеляційного оскарження і неповну сплату судового збору. 
9 березня 2017 року заявник на виконання цієї ухвали подав квитанцію про доплату судового збору і додаткові пояснення до апеляційної скарги, проте заяву про поновлення строку апеляційного оскарження із обґрунтуванням поважності причин його пропущення не подав, як і не виклав таке клопотання у поданих ним поясненнях.
Оскільки в частині вимог про звернення із заявою про поновлення строку апеляційного оскарження ухвала апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2017 року заявником не виконана, його доводи про повне усунення недоліків апеляційної скарги помилкові. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції постановив ухвалу від 30 березня 2017 рокупро відмову у відкриті апеляційного провадження з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали апеляційного суду - без змін. 
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями  409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	В. О. Кузнєцов В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов