Постанова
Іменем України
 
05 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 753/23331/16-ц
провадження № 61-2732св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Курило В. П., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київська міська державна адміністрація, Київська міська рада, Головне управління Національної поліції у м. Києві,
розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3  на рішення Дарницького районного суду м. Києва  від 24 квітня 2017 року у складі судді Комаревцевої Л. В. та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у складі колегії суддів:                            Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д., Шкоріна О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів на користь кожного з позивачів по Ѕ частині грошової компенсації матеріальної шкоди в загальному розмірі 1 969 232,19 грн та по Ѕ частині моральної шкоди в загальному розмірі 500 000,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15-25 листопада 2016 року в                  м. Києві по вулиці Княжий затон, 14-В співробітники Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на виконання доручення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), діючи незаконно, знищили належне позивачам нерухоме майно та тимчасові споруди, відкрито заволоділи конструктивними елементами тимчасових споруд, обладнанням, будівельними матеріалами, а працівники Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, Головного управління Національної поліції у м. Києві не вчинили жодних дій щодо попередження таких протиправних дій.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року позов залишено без задоволення.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про право власності чи користування земельною ділянкою, на якій знаходиться спірний об`єкт, що є необхідною ознакою для визнання такого об`єкта цивільних прав нерухомим майном, що в свою чергу унеможливлює визначити межі об`єкту. Матеріали справи не містять і доказів, що демонтовані павільйони та нерухомість позивачів є одним і тим самим об`єктом.
Не погодившись із цим рішенням, представник ОСОБА_1 -                  ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на нього.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. 
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
У лютому 2019 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3   до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення Дарницького районного суду м. Києва  від 24 квітня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції ухвалені рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.
Доводи інших учасників справи
19 липня 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від представника Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Київської міської ради - Ходорича О. М. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник відповідачів просить суд у задоволенні касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3  відмовити, рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.
 
24 липня 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від представника ГУНП у м. Києві - Рогової І. А. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник відповідача просить суд у задоволенні касаційної скарги представника ОСОБА_1 -                       ОСОБА_3  відмовити, рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
03 липня 2019 року матеріали цивільної справи № 753/23331/16-ц надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що  05 березня 2009 року на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 11 лютого 2009 року, справа № 14/59, в Київському міському бюро технічної інвентаризації за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна: нежиле приміщення № 101, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
В 2011 році розпочато та в 2012 році закінчено реконструкцію вказаного приміщення. Реконструкція групи приміщень № 101 проведена на підставі декларації на початок виконання будівельних робіт, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 22 грудня 2011 року № КВ 08311110841 та прийнята в експлуатацію, за замовленням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 27 лютого 2012 року   № КВ 14312029645, загальною площею 286,6 кв.м, код об`єкта 1230.4 (1230 - «будівлі торговельні»; 1230.4 - «їдальні, кафе, закусочні тощо») відповідно до Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000 підрозділу 1.2. «Будівлі нежитлові», з категорією складності III (з п`яти визначених ДСТУ-Н Б В. 1.2-16 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об`єктів будівництва»). Техніко-економічні показники прийнятого в експлуатацію об`єкту: несучі конструкції: стіни цегляні, фундамент стрічковий; огороджувальні: зовнішні стіни - цегла, внутрішні стіни несучі -  цегла повнотіла.
Відповідно до договору дарування частини нежилих приміщень від 10 вересня 2013 року ОСОБА_1 є власником Ѕ частини нежилого приміщення № 101 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору дарування частини нежилих приміщень від 21 жовтня 2016  ОСОБА_2 є власником Ѕ частини нежилого приміщення № 101 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Договором оренди № 3 від 15 липня 2014 року нежитлове приміщення № 101 (стаціонарний заклад ресторанного господарства з тимчасовими відкритими (літніми) майданчиками, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було передано ОСОБА_1 в оренду ФОП  ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6) на три роки.
23 травня 2016 року між ФОП ОСОБА_6 та Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради укладено договір № 04416-16 щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_6 зобов`язується оплатити пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою (місце розташування: АДРЕСА_1 ), на території якого розташована тимчасова споруда (відкритий (літній) майданчик, площею 27,3 кв.м).
18 жовтня 2016 року провідним інспектором Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації») складено приписи, які було адресовано трьом фізичним особам-підприємцям, а саме: припис № 1616557 - ФОП ОСОБА_6, припис № 1616559 - ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_5 , припис                     № 1616558 - ФОП ОСОБА_6, згідно яких виявлено самовільне розміщення тимчасових споруд (літніх майданчиків при кафе, павільйону) біля багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051  запропоновано усунути порушення шляхом надання проектно-дозвільної документації на розміщення тимчасових споруд. В разі відсутності такої проектно-дозвільної документації - демонтувати власними силами. В разі невиконання вимог припису будуть вжиті відповідні заходи згідно чинного законодавства.
14 листопада 2016 року Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було прийнято рішення (доручення) № 578/11-16 про демонтаж вказаних елементів благоустрою у відповідності із пунктами 13.3.2., 13.3.3. Правил благоустрою м. Києва.
На виконання доручення від 14 листопада 2016 року № 578/11-16 було здійснено примусовий демонтаж споруд за адресою: АДРЕСА_1 , про що складені відповідні акти. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними та скасування рішень задоволено. Визнано протиправним та скасоване припис КП «Київблагоустрій» № 1616559 від 18 жовтня 2016 року. Визнано протиправним та скасоване доручення № 578/11-16 від 14 листопада 2016 року Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про демонтаж споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (статті 317, 319 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (стаття 386 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (стаття 1166 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (стаття 1166 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
Згідно частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
14 листопада 2016 року Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) у зв`язку з невиконанням припису КП «Київблагоустрій» № 1616559 від                     18 жовтня 2016 року було прийнято рішення (доручення) № 578/11-16 про демонтаж розташованих за адресою: АДРЕСА_1 елементів благоустрою, а саме: літнього майданчику з парасольками (сезонний), павільйону, літнього майданчику при кафе, барі чи ресторані (всесезонний).
На виконання доручення від 14 листопада 2016 року № 578/11-16 було здійснено примусовий демонтаж будівель за адресою: АДРЕСА_1 , про що складені відповідні акти. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними та скасування рішень задоволено. Визнано протиправним та скасоване припис КП «Київблагоустрій» № 1616559 від 18 жовтня 2016 року. Визнано протиправним та скасоване доручення № 578/11-16 від 14 листопада 2016 року Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про демонтаж споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 При цьому судом встановлені обставини щодо неправомірності дій відповідачів у спірних правовідносинах, що є предметом розгляду у цій справі.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на викладене не підлягають доказуванню та є такими, що встановлені обставини щодо протиправних дій КП «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) при винесенні припису № 1616559 від 18 жовтня 2016 року та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) при наданні доручення № 578/11-16 від 14 листопада 2016 року про демонтаж споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відтак є протиправними й самі дії щодо примусового демонтажу споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Верховний Суд також зауважує, що висновки судів попередніх інстанцій про відсутність доказів належності демонтованого майна позивачам є передчасними, оскільки суперечать наявним у матеріалах справи документам, зокрема: нотаріально посвідченим договорам дарування від 10 вересня 2013 року та 21 жовтня 2016 року, у відповідності до яких позивачі співласниками нежилого приміщення № 101 , яке розташоване за адресою:   АДРЕСА_1 (у тому числі демонтованих приміщень №№ 19, 20); копії договору оренди № 3 від 15 липня 2014 року; повідомленню №15018/С/26-51-13-05-17 від 11.11.2016 року ГУ ДФС у м.Києві.
 
Повідомлення №15018/С/26-51-13-05-17 від 11.11.2016 року до того ж спростовує і доводи судів попередніх інстанцій про відсутність доказів, які б свідчили про наявність у позивачів права на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Також не є в достатній мірі обґрунтованими висновки судів щодо відсутності доказів факту руйнування внаслідок демонтажу нерухомого майна, належного позивачам. При дослідженні вказаного питання суди не звернули уваги на наявність у матеріалах справи довідки ТОВ «Техінвентарізація»           № 391 (НЖ-2017) від 24 липня 2017 року, відповідно до якої площа належного позивачам нерухомого майна - нежитлових приміщень за адресою:   АДРЕСА_1   зменшилась в результату зносу частини приміщень, а саме - демонтованих приміщень № 19 та № 20. 
 
Крім того, судами не надана оцінка двом наявним у матеріалах справи технічним паспортам на нежитлові приміщення № 101, які розташовані за адресою:   АДРЕСА_1 . Із порівняльного аналізу цих документів убачається, що до здійснення відповідачами заходів щодо демонтажу спірних будівель приміщення № 19 та № 20 як складові цілого нежитлового приміщення № 101 були наявні, а станом на 24 липня 2017 року вони відсутні «внаслідок знесення».  
 
Зазначені вище обставини та доводи підлягають перевірці в сукупності та взаємозв`язку.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, в судовому рішенні у достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, але ж право на захист може вважатися ефективним лише тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
 
Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, в зв`язку з чим позбавлений можливості ухвалити нове рішення або змінити судові рішення у цій справі.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Враховуючи, що судами не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені ними судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Під час нового розгляду судам належить врахувати вищенаведене, дослідити та належним чином оцінити зібрані у справі докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Також під час розгляду вказаної справи судам необхідно прийняти до уваги висновки, викладені у рішенні ЄСПЛ «Світлана Ільченко проти України», та дослідити питання щодо дотримання відповідачами приписів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та прав позивачів на мирне користування майном, а також визначити, чи було втручання органів влади в права власності пропорційним або в інтересах суспільства.
 
Встановлення цих обставин має істотне значення для вирішення питання наявності порушеного права позивача. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суди повно та всебічно не встановили, не дослідили зібрані у справі докази, тому оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам щодо законності й обґрунтованості судового рішення (стаття 263 ЦПК України), що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3   задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва  від 24 квітня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
Судді:                                                                                               С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев 
Є.В. Коротенко      
В. П. Курило