ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/2459/19                                                 Суддя суду 1 інстанції: Гусар П.І.
Провадження № 33/818/86/20

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

19 лютого 2020 року                                                          м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Чопенко Я.В., за участю особи, що притягувалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Зольнікової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Красноградського районного суду Харківської області від 28 листопада 2019 року,-

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою 
ОСОБА_2 , 1972 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 Красноградського району Харківської області,

- визнана винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 384 грн. 20 коп.
Як зазначено в постанові суду першої інстанції, 12.10.2019 року починаючи з 16 год. 41 хв. до 17 год. 01 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ 217030», державний номер НОМЕР_1 , не виконував вимогу поліцейських про зупинку транспортного засобу за допомогою проблискових маячків та звукових сигналів із застосуванням гучномовця, ігноруючи їх близько 20 км., зупинившись лише коли пошкодив переднє ліве колесо. В зв`язку вказаними діями ОСОБА_2 порушив п. 2.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Крім того, 12.10.2019 року з 16 год. 41 хв. до 17 год. 01 хв. в Красноградському районі Харківської області та в Карлівському районі Полтавської області на під`їзді до с. Мар`янка, ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ 217030», державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з постановою районного суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та направити протокол про адміністративне правопорушення направити до органів поліції на доопрацювання. У разі не направлення матеріалів до органів поліції, просив суд розглянути питання щодо застосування до нього заходів громадського впливу відповідно до ст. 21 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається  на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з відсутністю належних доказів, які б підвереджували склад адміністративного правопорушення. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника в підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 в порушенні правил дорожнього руху.
З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого  ч.1 ст.130 КУпАП.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст. 280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_2 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст. ст. 283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.
Протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1) відносно ОСОБА_2 складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1), 12.10.2019 року з 16 год. 41 хв. до 17 год. 01 хв. в Красноградському районі Харківської області та в Карлівському районі Полтавської області на під`їзді до с. Мар`янка, ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ 217030», державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується медичним висновком №2000 від 12.10.2019 року та Alcotest 6820 тест №49 від 12.10.2019 року – 2.38%. В установлений законом порядок водій ОСОБА_2 від керма відсторонений.
ОСОБА_2 ознайомився з протоколом під власний підпис та написав пояснення.
Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківки технічного приладу «Драгер» (а.с. 9), результат огляду на стан сп`яніння позитивний – 2,38%, з якими ОСОБА_2 не погодився.
Як вбачається з Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який видано КНП «Красноградська центральна лікарня», від 12.10.2019 року № 2000, ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння. (а.с.10)
Обставини правопорушення підтверджуються об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів.
Відеозапис з нагрудних камер поліцейських підтверджує факт керування автомобілем ОСОБА_2 . 
Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на той факт, що поліцейськими перед проходженням огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці не було пред`явлено сертифікат та документи на газоаналізатор, не було поліцейськими надано можливість самостійно дістати з упаковки одноразовий мундштук та не було роз`яснено його конституційні права апеляційним судом не приймаються, оскільки після незгоди з результатами огляду на місці ОСОБА_2 був направлений до закладу охорони здоров`я, де було проведено повторний огляд з додержанням відповідного порядку.
Доводи про те, що в протоколі не зазначено за якими ознаками поліцейськими було виявлено, що він їхав в алкогольному сп`янінні судом не приймається, оскільки ОСОБА_2 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, а ознаки алкогольного сп`яніння зазначаються лише у разі відмови водія від проходження огляду. 
Також судом не приймається твердження ОСОБА_3 про те, що в протоколі відсутні дані про свідків, їх підписи та пояснення, оскільки огляд проводився в закладі охорони здоров`я, а Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 не передбачає свідків при такому огляді на стан сп`яніння.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.
Протокол про адміністративне правопорушення та відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.
Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_2 зі сторони працівників поліції або інших осіб було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_2 чи його захисник не надали.
Наявність клопотання щодо ОСОБА_2 про передачу питання щодо застосування до нього заходів громадського впливу не є безумовною підставою для звільнення правопорушника від адміністративно відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про недоцільність застосування відносно ОСОБА_2 заходів громадського впливу.
Клопотання та характеристика не містять дати та реєстраційних штампів організації АТ «Укргазвидобування» Красноградського відділення технологічного транспорту і спеціальної техніки.
Обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів.
При апеляційному перегляді справи ОСОБА_2 та його захисник пояснили, що поведінка ОСОБА_2 на час вчинення адміністративного правопорушення обумовлена тяжкими сімейними обставинами та сильним душевним хвилюванням, вину визнав, щиро розкаявся.
Просили ці обставини врахувати та не позбавляти ОСОБА_2 права керування транспортними засобами, застосувати стягнення у вигляді штрафу, оскільки користування автомобілем йому необхідне для роботи, а позбавлення прав унеможливить сплатити штраф та судовий збір.
За наданих пояснень апеляційний суд не знаходить підстав для зміни застосованого адміністративного стягнення, виходячи з наступного.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення на водіїв адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та не містить альтернатив застосування адміністративного стягнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Зазначені обмеження законодавцем встановлені з урахуванням суспільної небезпеки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, яке відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому пом`якшуючи обставини при накладенні адміністративного стягнення на правопорушника не повинні враховуватись (Гл.10 КУпАП).
Дослідженими доказами, у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи встановлено, що ОСОБА_2  скоїв  адміністративне правопорушення, передбачене  ч.1 ст.130 КУпАП, що не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, тітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25) 
       В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 КонституціїУкраїни, а також статті 17 Закону України «Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 ЄвропейськоїКонвенції з прав людини.
За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. 
Посилання захисника на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги Рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Коробов проти України», заслуговує на увагу, натомість апеляційний суд вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначеному судовому рішенні.
Вид адміністративного стягнення ОСОБА_2 суддею призначений з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, в межах строку передбаченого ст. 38 КУпАП та в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.
Крім того, апелянт в прохальній частині апеляційної скарги просив скасувати постанову Харківського районного суду Харківської області, а не постанову Красноградського районного суду Харківської області.
Cуд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Красноградського районного суду Харківської області від 28 листопада 2019 року, щодо притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського
апеляційного суду Я.В. Чопенко