ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 р. 	Справа № 820/11381/15	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Любчич Л.В.
суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. 
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О. 
позивача ОСОБА_1 
представника позивача Надоля Є.В.
представника Харківської митниці ДФС Гончар Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Державної фіскальної служби України, Харківської митниці ДФС на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2016, суддя  Полях Н.А., 61022, майдан Свободи, 6, Харків, повний текст складено 12.02.16 по справі № 820/11381/15
          за позовом                ОСОБА_1  
          до               Харківської митниці ДФС ,               Державної фіскальної служби України                       
          про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці ДФС (далі – відповідач 1, Харківська митниця) , Державної фіскальної служби України (далі – відповідач 2, ДФС України), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 26.10.2015 № 3403-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; 
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Харківської митниці з моменту звільнення; 
- стягнути з Харківської митниці  на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення на день ухвалення рішення.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2016 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі.
Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3403-о "Про звільнення ОСОБА_1 ".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Харківської митниці ДФС з моменту звільнення - з 26.10.2015.
Стягнуто з Харківської митниці  ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.10.2015 по 11.02.2016 у сумі 39867,84 грн. 
Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Харківської митниці ДФС та стягнення з Харківської митниці ДФС на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, - допущено до негайного виконання.
Не погодившись із даним судовим рішенням Харківська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2016 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог позивача. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що з 16.10.2014 набув чинності Закон України від 16.09.2014 № 1682-VII «Про очищення влади» (далі – Закон № 1682-VII). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 3 цього Закону заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25.02.2010 по 22.02.2014, зокрема до керівника, заступника керівника територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику.
На виконання п. 3 Витягу з протоколу № 100 засідання Кабінету Міністрів України від 21.09.2015 спільна робоча група з представників Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України (далі - Мінфін), Національного агентства України питань державної служби та Секретаріату Кабінету Міністрів України у період з 29.09.2015 по 08.10.2015 провела перевірку виконання ДФС України норм Закону № 1682-VII та постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 із змінами і доповненнями від 28.03.2015.
За результатами цієї перевірки, згідно висновків зазначених у Звіті про результати проведення перевірки щодо виконання ДФС України норм Закону № 1682-VII, під час проведення перевірки ДФС України робочою групою перевірено матеріали особових справ та виявлено порушення щодо незастосування заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону до 39 осіб, на яких поширюються визначені Законом критерії, зокрема, до зазначеного переліку осіб робочою групою включено позивача - ОСОБА_1 .
Згідно відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці, ОСОБА_1 у період з 28.04.2011 (наказ від 28.04.2011 № 919-к) по 22.05.2011 (наказ від 20.05.2011 був призначений виконуючим обов`язки заступника начальника Харківської обласної митниці, з 23.05.2011 (наказ від 20.05.2011 № 1041-к ) по 21.05.2012 (наказ від 21.05.2012 № 1047-к) займав посаду заступника начальника Харківської обласної митниці.
Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 12.10.2015 № 10.0.2/1777 та звіту про результати проведення перевірки щодо виконання ДФС України норм Закону № 1682-VII від 21.10.2015, перебування ОСОБА_1 на вказаних посадах є підставою для застосування до нього заборони, визначеної ч. 3 ст. 1 Закону № 1682-VII, та звільнення його з посади заступника начальника Харківської митниці ДФС з підстав, передбачених цим Законом (п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).
У відповідності до п. 32 додатку № 5 до зазначеного звіту підставою для звільнення ОСОБА_1 є відповідність критеріям ст. 3 Закону № 1682-VII на підставі відомостей особової справи, а саме: виконання обов`язків заступника начальника Харківської обласної митниці з 04.2011 по 05.2011 та перебування на посаді заступника Харківської обласної митниці з 05.2011 по 05.2012.
У зв`язку з наведеним, ДФС України 26.10.2015 видано наказ № 3403-о «Про звільнення ОСОБА_1 », згідно якого позивача звільнено з посади заступника начальника Харківської митниці ДФС з підстав, передбачених Законом № 1682-VII на підставі п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, Закону № 1682-VII, звіту про результати проведеної перевірки щодо виконання ДФС норм Закону № 1682-VII від 21.10.2015, п. 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015.
Скаржник зазначає, що згідно ч. 2 ст. 41 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції та законів України здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до ст. 6 цього Закону. У відповідності до п.п. 8, 10 ч. 1 ст. 46 цього Закону, засідання Кабінету Міністрів України стенографується, його рішення оформлюється протоколом, який є офіційним документом. Протокол засідання надсилається членам Кабінету Міністрів України, Президенту України та Верховній Раді України, а також може надсилатися іншим суб`єктам відповідно до Регламенту Кабінету Міністрів України. Таким чином, доручення, надані ДФС України Кабінетом Міністрів України, є обов`язковими до виконання.
За наведених обставин, відповідач вважає, що дії Харківської митниці ДФС щодо звільнення позивача є цілком законними та обґрунтованими, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного наказу, поновлення позивача на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на його користь.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2016 апеляційна скарга Харківської митниці ДФС залишена без руху, з наданням скаржнику 10-денного строку для усунення її недоліків шляхом направлення на адресу суду апеляційної інстанції квитанції про сплату судового збору.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2016 за апеляційною скаргою Харківської митниці ДФС по справі № 820/11381/15 відкрито апеляційне провадження, та ухвалою цього ж суду від 28.03.2016 закінчено підготовку та адміністративну справу призначено до судового розгляду.
ДФС України, не погодившись із рішенням суду першої інстанції також подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2016 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог позивача. 
Обґрунтування вимог апеляційної скарги ДФС України аналогічне обґрунтуванню апеляційної скарги Харківської митниці ДФС. 
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2016 апеляційна скарга ДФС України залишена без руху, з наданням скаржнику 10-денного строку для усунення її недоліків шляхом направлення на адресу суду апеляційної інстанції квитанції про сплату судового збору.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 строк ДФС України продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2016 за апеляційною скаргою ДФС України по справі № 820/11381/15 відкрито апеляційне провадження, та ухвалою цього ж суду від 18.04.2016 закінчено підготовку та адміністративну справу призначено до судового розгляду.
Заперечуючи проти вимог апеляційних скарг відповідачів, ОСОБА_1 зазначив, що доводи апеляційних скарг по суті є ідентичними та фактично зводяться до цитувань положень Закону № 1682-VII, при цьому апелянтами зазначається про правомірність дій відповідачів щодо його звільнення з займаної посади, враховуючи перебування на посаді виконуючого обов`язки заступника начальника Харківської обласної митниці (в період з 28.04.2011 по 22.05.2011) та період з 23.05.2011 по 21.05.2012, коли він обіймав посаду заступника начальника Харківської обласної митниці.
Таким чином, позивач зауважив, що ДФС України застосувала до нього заборону, передбачену Законом № 1682-VII, виходячи із критерію знаходження на посаді заступника керівника територіального (регіонального) органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну митну політику, а саме період часу виконання обов`язків з 28.04.2011 (згідно наказу ДМСУ від 28.04.2011          № 919-к), коли його було призначено виконуючим обов`язки заступника начальника Харківської обласної митниці, як такого, що успішно пройшов стажування.
Позивач зазначив, що був затверджений на посаді заступника начальника Харківської обласної митниці 23.05.2011, згідно наказу ДМСУ від 20.05.2011 № 1041-к, а 22.05.2012 його переведено на посаду головного інспектора відділу кадрової роботи (згідно наказу НДМСУ № 1047-к від 21.05.2012, наказ ХОМ № 459к від 22.05.2012). 
Таким чином, відповідач повинен був врахувати, що у період часу з 2010 року по 2013 рік Державна митна служба України не була центральним органом виконавчої влади, що забезпечувала формування та реалізацію державної митної політики.
Так, згідно ч. 4 ст. 3 Митного кодексу України, що був чинний до 01.06.2012, повноваження щодо організації та забезпечення здійснення митної справи, координація діяльності спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі митної справи належить Кабінету Міністрів України, а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 940 «Про затвердження положення про Державну митну службу України» Держмитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство фінансів, одним з основних завдань Держмитслужби є участь у формуванні державної політики у галузі митної справи.
Після проведення адміністративної реформи головним центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної митної політики визначено Міністерство фінансів України (Указ Президента України від 08.04.2011 № 446/2011) повноваження Держмитслужби деталізовано Указом Президента України № 582/2011 від 12.05.2011, де до її основних завдань віднесено: внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері державної митної справи та реалізація державної політики у сфері державної митної справи.
Таким чином, протягом всього періоду існування Держмитслужба не була наділена повноваженнями одночасно забезпечувати формування державної митної політики та реалізовувати її. Таким органом стало Міністерство доходів і зборів (п. 1 Положення про Міністерство доходів і зборів, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 № 141/2013). Міністерство доходів і зборів України було утворено на підставі Указу Президента України 24.12.2012 шляхом реорганізації Державної митної служби України та Державної податкової служби України у єдиний орган (Указ Президента України № 726/2012 від 24.12.2012 «Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади»).
Таким чином, позивач вважає, що заборона, встановлена п.п. 7-8 ч. 1 та п.п. 3-4 ч. 2 ст. 3 Закону № 1682-VII до посадових осіб, які працювали на посадах керівників та заступників керівників структурних підрозділів апарату Держмислужби України, керівників та заступників керівників митниць, як територіальних органів Держмитслужби України, застосовуватись не може. Такий висновок підтверджується і тим, що Держмитслужба України не була включена до переліку державних органів, стосовно посадових осіб яких проводиться перевірка, а критерієм перевірки щодо посадовців ДФС зазначені лише відомості щодо заборон, які можуть бути застосовані до осіб у частині недостовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру.
Крім наведеного, позивач зазначив, що 22.05.2012 переведений з посади заступника начальника митниці на посаду головного інспектора відділу кадрової роботи, згідно власної заяви від 12.04.2012 та погодження Міністерства фінансів України (наказ № 1047-к від 21.05.2012). Таким чином, він жодного дня не працював на посаді заступника керівника територіального (регіонального) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику в областях, оскільки Міністерство доходів і зборів було створено після його переведення на посаду, що віднесена до номенклатури посад начальника Харківської обласної митниці, та відповідно до нього протиправно застосована заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 Закону № 1682-VII.
Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, позивач вважає, що апеляційні скарги Харківської митниці ДФС та ДФС України підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 з підстав, установлених п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), провадження у справі № 820/11381/15 зупинено.
Ухвалою від 19.02.2019 адміністративна справа за апеляційними скаргами Харківської митниці ДФС, ДФС України по справі № 820/11381/15 прийнята до провадження Другого апеляційного адміністративного суду.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 поновлено провадження у справі № 820/11381/15, та справу призначено до судового розгляду.    
У додаткових поясненнях від 10.01.2020, окрім наведеного ним у запереченнях на апеляційні скарги, позивач відповідно до ст. 235 КЗпП України просить здійснити перерахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 4 роки, та стягнути на його користь середній заробіток у розмірі 413389,71 грн., оскільки згідно наказу ДФС України № 1643-0 його фактично поновлено на посаді лише 11.10.2019. 
Відповідач 2 в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду повідомлений судом належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до положень ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено без участі представника відповідача.
За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника, представника відповідача 1, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційних скаргах, позовній заяві та відзиві на позов, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а судове рішення відповідно до положень ч. 4 ст. 317 КАС України слід змінити, з огляду на наступне.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1  працював в митних органах на різних посадах з травня 2005 року по жовтень 2015 року.
Так, з наявного в матеріалах справи наказу Харківської обласної митниці від 28.03.2011 № 195-к «Про проведення стажування» ОСОБА_1 (на  той час перебував на посаді  головного інспектора відділу кадрового забезпечення та з питань запобігання корупції) призначено  стажування на посаді заступника начальника митниці у період з 28.03.2011 по 08.04.2011, зі збереженням заробітної плати з основним місцем роботи /т. 1, а.с. 18/.
В подальшому до вказаного наказу були внесені зміни відповідним наказом Харківської обласної митниці від 01.04.2011 № 222-к, в частині дати закінчення стажування, зазначено 01.04.2015 /т. 1, а.с. 19/.
Наказом Державної митної служби України від 28.04.2011 № 919-к «Про призначення ОСОБА_1 », позивача з 28.04.2011 призначено виконуючим обов`язки заступника начальника Харківської обласної митниці з посадовим окладом згідно штатного розпису як такого, що успішно пройшов стажування /т. 1, а.с. 20/.
Як установлено судовим розглядом, час видання наказу Державної митної служби України від 28.04.2011 № 919-к, посада заступника начальника Харківської обласної митниці була вакантною. Підставою для видання даного наказу були відповідна заява позивача та подання митного органу.
Після призначення позивача виконуючим обов`язки заступника начальника Харківської обласної митниці, Міністерством фінансів України було погоджено його кандидатуру, що й стало підставою видання Державною митною службою України наказу від 20.05.2011 № 1041-к «Про затвердження ОСОБА_1 », яким позивача з 23.05.2011 затверджено на посаді заступника начальника Харківської обласної митниці з посадовим окладом згідно штатного розпису /т. 1, а.с. 21/.
З матеріалів справи убачається, що позивачем 12.04.2012 подана заява на ім`я Голови Державної митної служби України з проханням звільнити його з займаної посади в порядку переведення до номенклатури посад начальника Харківської обласної митниці /т. 1, а.с. 22/.
Відповідно до наказу Державної митної служби України від 21.05.2012 № 1047-к «Про переведення ОСОБА_1 », позивача - заступника начальника Харківської обласної митниці було переведено з 22.05.2012 на посаду, віднесену до номенклатури посад начальника Харківської обласної митниці, відповідно до ст. 32 КЗпП України /т. 1, а.с. 24/.
На  підставі заяви позивача від 22.05.2012, наказом Харківської обласної митниці від 22.05.2012 № 459-к «Про переведення», з  22.05.2012 позивача -  заступника начальника митниці, - переведено на посаду головного державного інспектора відділу кадрової роботи /т. 1, а.с. 23, 25-26/. 
Після реорганізації Харківської обласної митниці у Харківську митницю Міндоходів, відповідним наказом Харківської митниці Міндоходів від 01.06.2013 № 09-о «По особовому складу» позивача - головного інспектора відділу кадрової роботи Харківської обласної митниці -, прийнято на роботу  до Харківської митниці Міндоходів в порядку переведення з Харківської обласної митниці з 01.06.2013 на посаду головного інспектора відділу персоналу /т. 1, а.с. 27/.
Наказом Харківської митниці Міндоходів від 20.11.2013 № 320-о «По особовому складу» ОСОБА_1 з 02.12.2013 переведено на посаду головного спеціаліста відділу персоналу /т. 1, а.с. 28/.
Наказом ДФС України від 28.01.2015 № 252-о «Про призначення ОСОБА_1 » позивача призначено в порядку переведення на посаду заступника начальника Харківської митниці ДФС, як такого, що успішно пройшов стажування /т. 1, а.с. 29/. 
На даній посаді позивач працював до моменту звільнення.
Згідно наказу ДФС України від 26.10.2015 № 3403-о «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача звільнено з посади заступника начальника Харківської митниці ДФС на підставі п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП, Закону № 1682-VII, звіту про результати проведеної перевірки щодо виконання ДФС України норм Закону № 1682-VII від 21.10.2015, п. 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету міністрів України від 21.10.2015 /т. 1, а.с. 17/.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів з даними висновками суду першої інстанції погоджується, та зазначає наступне.
Законом № 1682-VII визначено правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.
Відповідно до ч. 1 та 2 Закону № 1682-VII, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.
Частиною 3 ст. 1 Закону № 1682-VII встановлено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону № 1682-VII, особи, зазначені у частинах третій, п`ятій - сьомій статті 3 цього Закону, не можуть обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), протягом п`яти років з дня набрання чинності відповідним рішенням суду.
Статтями 2 та 3 цього Закону передбачено перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації)  та її критерії.
Так, заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади)  керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі у період з 25.02.2010 по 22.02.2014 (п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону № 1682-VII).
Частинами 1 та 2 ст. 4 Закону№ 1682-VII передбачено, що особи, які перебувають на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у ч. 4 ст. 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені ч. 3 або ч. 4 ст. 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява). Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено п. 3 ч. 2 ст. 5 цього Закону.
При цьому, механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених ч. 3 і ч. 4 ст. 1 Закону № 1682-VII передбачений Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 (далі – Порядок № 563).
Так п. 49 Порядку № 563 встановлено, що у разі призначення особи на іншу посаду в межах одного органу державної влади (у тому числі в разі призначення особи з територіального органу в апарат центрального органу виконавчої влади і навпаки) чи органу місцевого самоврядування, призначення в порядку переведення на посаду з одного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування до іншого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, призначення в порядку переведення особи, яка перебуває на посаді в органі державної влади, що припиняється, на посаду до іншого органу державної влади, до якого переходять повноваження та функції органу державної влади, що припиняється, проводиться перевірка у строки та в порядку, визначені пунктами 41-47 цього Порядку.
Організація проведення перевірки покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої проводиться перевірка (далі - керівник органу) (п. 4 Порядку № 563).
Пунктом 46 Порядку № 563 визначено, що керівник органу не пізніше ніж на третій день після призначення особи на посаду, передбачену п.п. 1-10 п. 2 цього Порядку (крім посади судді), одночасно надсилає до органів перевірки у порядку, передбаченому п.п. 17-19 цього Порядку, запити.
Як установлено судовим розглядом, на виконання приписів ст. 4 Закону № 1682-VII та п. 8 Порядку № 563 позивач, як особа, стосовно якої проводиться перевірка, відповідними заявами від 16.12.2014 та 21.01.2015 надав згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей, вказаних ним в декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік /т. 1, а.с. 36-37/.
Відповідно до п. 36 Порядку № 563, на підставі відповіді/висновку/копії судового рішення, що надійшли від органів перевірки за результатами перевірки, відповідальний структурний підрозділ у триденний строк (з дня надходження останньої відповіді/висновку/копії судового рішення або з дня надходження відповіді/висновку/копії судового рішення, який є підставою для застосування заборони, передбаченої ч. 3 або ч. 4 ст. 1 Закону № 1682-VII) готує довідку про результати перевірки за формою згідно з додатком 5 та подає її керівнику органу.
Тобто визначені наступні підстави для застосування заборони – наявність відповіді/висновку/копії судового рішення. 
Керівник органу не пізніш як на третій робочий день з дня складення довідки про результати перевірки за формою згідно з додатком 5 у разі встановлення недостовірності відомостей щодо особи, зазначених у п.п. 1 та/або 2 ч. 5 ст. 5 Закону № 1682-VII, приймає рішення про звільнення такої особи та у той самий день надсилає в паперовій формі до Мін`юсту повідомлення про звільнення особи за формою згідно з додатком 6 разом із засвідченою копією рішення про звільнення особи, інформація з яких не пізніш як на третій день з дня надходження до Мін`юсту вноситься до Реєстру (п. 37 Порядку № 563).
Як убачається з матеріалів справи, відносно позивача складено висновок № 2963/200/8/20-33-17-06-17 від 27.03.2015 Західною ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області про результати перевірки відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону № 1682-VII.
За результатами проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік вказано достовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у п.п.  1-10 ч. 1 ст. 2 Закону № 1682-VII, які відповідають наявній податковій інформації про його майно (майнові права), які відповідають наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел (т. 1, а.с. 189-191).
Втім, як установлено судовим розглядом, відповідна довідка ДФС України про результати перевірки, передбаченої Законом № 1682-VII відповідно до додатка 5 до Порядку № 563 стосовно ОСОБА_1 не складалась. Означене підтверджується відповіддю ДФС України від 08.12.2015 № 11491/н/99/99-04-03-01-14 (т. 1, а.с. 83).
Крім цього, колегія суддів зазначає, що згідно витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 п. 6 Рішення з окремих питань, інформацію Мінюсту про результати проведення перевірки стану виконання посадовими особами ДФС вимог Закону № 1682-VII взяти до відома. Голові ДФС Насірову Р.М. забезпечити виконання Закону № 1682-VII в частині прийняття відповідних рішень щодо посадових осіб  ДФС, до яких застосовуються заборони, визначені цим Законом, та за результатами в одноденний строк поінформувати Кабінет Міністрів. Контроль за виконанням цього рішення покласти на першого заступника Міністра Фінансів Уманського І.І. (т. 1, а.с. 188).
Відповідний звіт вказаний у наказі про звільнення позивача ОСОБА_1 датований від 21.10.2015 за підписом керівника спільної робочої групи як підстава звільнення, що суперечить вимогам Закону № 1682-VII.
Так, спільна робоча група з проведення перевірки щодо виконання ДФС України норм Закону № 1682-VII складалася з представників Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Національного агентства України з питань державної служби та Секретаріату Кабінету Міністрів України. Робоча група у період з 29.09.2015 по 08.10.2015  провела перевірку виконання ДФС України норм Закону № 1682-VII та Порядку № 563.
У звіті зазначалось, що під час проведення перевірки ДФС України робочою групою перевірено матеріали особових справ та виявлено порушення щодо незастосування заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону № 1682-VII, в тому числі серед інших осіб до позивача ОСОБА_1 (додаток 5 звіту, п. 32) вказано: 04.2011 – 05.2011 в.о. заступника начальника Харківської обласної митниці; 05.2011 – 05.2012 заступник начальника Харківської обласної митниці – у графі відповідність критеріям ст. 3 Закону № 1682-VII на підставі відомостей з особової справи /т. 1, а.с. 180/. 
Матеріали особової справи ОСОБА_1 не надавалися для проведення перевірки на запити спільної робочої групи з представників Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Національного агентства України з питань державної служби та Секретаріату Кабінету Міністрів.
В той же час, на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України «Очищення влади України» щодо позивача ОСОБА_1 в розділі відомості про результати перевірки зазначено п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону № 1682-VII, тобто вказано критерій здійснення очищення влади (люстрації)  - заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25.02.2010 по 22.02.2014: керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Також на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України міститься інформація щодо строку дії заборони, передбаченої Законом № 1682-VII відносно позивача, а саме строк складає 10 років /т. 1, а.с. 223-224/.
Тобто ДФС України застосувала заборону, передбачену Законом № 1682-VII до ОСОБА_1 , виходячи із критерію знаходження на посаді заступника керівника територіального (регіонального) органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну митну політику, а саме: період часу виконання обов`язків з 28.04.2011 (згідно Наказу ДМСУ від 28.04.2011 919-к), коли позивача призначено виконуючим обов`язки заступника начальника Харківської обласної митниці, як такого, що успішно пройшов стажування. 
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 затверджений на посаді заступника начальника Харківської обласної митниці 23.05.2011 згідно наказу ДМСУ від 20.05.2011 № 1041-к, а 22.05.2012 його переведено на посаду головного інспектора відділу кадрової роботи (згідно наказу НДМСУ № 1047-к від 21.05.2012, Наказ ХОМ № 459к від 22.05.2012). 
Тобто позивач перебував на посаді заступника керівника територіального органу, що реалізовує державну митну політику, а саме в період з 23.05.2011 по 21.05.2012 включно, тобто менше одного року.
Враховуючи вище зазначені обставини справи та правові норми колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розрахунок часу перебування на посаді , проведений спільною робочою групою та наведений у звіті про результати проведеної перевірки відносно   ОСОБА_1 не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки час перебування позивача виконуючим обов`язки заступника начальника Харківської обласної митниці з 28.04.2011 по  23.05.2011 не може бути врахований  як підстава для застосування критерію, передбаченого  п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону № 1682-VII, оскільки основною посадою позивача у вказаний період була посада головного інспектора відділу кадрового забезпечення з питань запобігання корупції.
Відтак, один рік перебування на посаді заступника начальника Харківської обласної митниці  обчислюється, починаючи з 23.05.2011, а закінчується 22.05.2012, що свідчить про хибність наведених розрахунків у додатку № 5,п. 32 арк. 48 (оборот) звіту спільної робочої групи у звіті від 21.10.2015, який слугував підставою для видання наказу про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Крім того, в даному розрахунку взагалі не вказано день початку та день закінчення перебування позивача на посаді, що підпадала під перевірку з огляду на п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону № 1682-VII, а зазначено тільки місяць та рік.
За наведених обставин, колегія суддів зазначає, що твердження ДФС України з приводу обов`язковості виконання доручень, наданих ДФС Кабінетом Міністрів України, щодо наявності звіту про результати проведеної перевірки щодо виконання ДФС норм Закону № 1682-VII та п. 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015, є некоректним, оскільки в даному випадку ДФС України, видаючи спірний наказ про звільнення позивача, не враховано дійсні обставини справи в частині чіткого визначення проміжку часу, протягом якого позивач перебував на посаді, що підпадала під перевірку в силу приписів Закону № 1682-VII /т. 1, а.с. 87-111/.
Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу ДФС України від 26.10.2015 № 3403-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлення його на посаді заступника начальника Харківської митниці ДФС з моменту звільнення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Інші доводи апеляційних скарг та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Прийшовши до висновку про необхідність зміни оскаржуваного судового рішення в частині, якою стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 39867,84 грн., колегія суддів зазначає наступне.
За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі – Порядок № 100).
Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Враховуючи, що звільнення позивача відбулось 26.10.2015, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат за попередні два місяці роботи, а саме: за вересень та серпень 2015 року.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку № 100).
Положеннями розділу ІІІ Порядку № 100 передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.
Так, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді (п. 3 Порядку № 100).
Як убачається із довідок Харківської митниці ДФС № 20.70.05.01/312 від 30.11.2015 /т. 1, а.с. 76-77/ та від 11.12.2019 № 20.70.05.02/130 /т. 2, а.с. 158-160/ про розрахунок середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , розмір середньоденного заробітку позивача на момент звільнення 26.10.2015 становить 365,76 грн. 
Відповідно наказу ДФС України № 1643-0 від 11.10.2019 ОСОБА_1 поновлений на посаді заступника начальника Харківської митниці ДФС з 26.10.2015 /т. 2, а.с. 164/.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь позивача становить 993 робочих дня (з 26.10.2015 по 10.10.2019), а саме:
з 26 по 31.10.2015 - 5 робочих днів х 365,76 грн. = 1828,80 грн.; 
листопад 2015 - 21 робочих дні х 365,76 грн. = 7680,96 грн.
грудень 2015 - 23 робочих дні х 365,76 грн. = 8412,48 грн.
Разом за 2015 рік 49 робочих дні = 17922,24 грн.
Згідно п. 10 розділу IV Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.
Коефіцієнти коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадових окладів згідно пункту 10 Порядку № 100 за період з 01.01.2016 по 30.04.2016 рік складає 1,2., відповідно середньоденна заробітна плата за цей період становить 457,20 грн.:
січень 2016 - 19 робочих дні х 457,20 грн. = 8686,80 грн.
лютий 2016 - 21 робочих дні х 457,20 грн. = 9601,20 грн.
березень 2016 - 22 робочих дні х 457,20 грн. = 10058,40 грн.
квітень 2016 - 21 робочих дні х 457,20 грн. = 9601,20 грн.
З 01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 № 889 «Про державну службу», відповідно до ст. 50 якого, заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження за виконані обов`язки тимчасово відсутнього держслужбовця; 5) виплати за додаткове навантаження за виконанні обов`язки за вакантною посадою; 6) та премії (у разі її встановлення).
Згідно абз. 6 та 7 п. 2 Порядку № 100, у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду. У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.
Відповідно до довідки Харківської митниці ДФС від 11.12.2019 № 20.70.05.02/130, середньоденна заробітна плата станом на 01.05.2016 складає 299,26 грн. (розрахована від посадового окладу заступника начальника митниці 5686,00 грн., встановленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», надбавка за вислугу років та надбавка за ранг державного службовця відповідно Закону України «Про державну службу» встановлені не були):
травень 2016 - 19 робочих дні х 299,26 грн. = 5685,94 грн.
червень 2016 - 20 робочих дні х 299,26 грн. = 5985,20 грн.
липень 2016 - 21 робочих дні х 299,26 грн. = 6284,46 грн.
серпень 2016 - 22 робочих дні х 299,26 грн. = 6583,72 грн.
вересень 2016 - 22 робочих дні х 299,26 грн. = 6583,72 грн.
жовтень 2016 - 20 робочих дні х 299,26 грн. = 5985,20 грн.
листопад 2016 - 22 робочих дні х 299,26 грн. = 6583,72 грн.
грудень 2016 - 22 робочих дні х 299,26 грн. = 6583,72 грн.
Разом за 2016 рік 251 робочих дні = 88223,28 грн.
З метою упорядкування умов оплати праці працівників державних органів, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (зі змінами) встановлені наступні посадові оклади за посадою заступника начальника митниці: з 01.01.2017 - 6800 грн.; з 01.01.2018 - 9000 грн.; з 01.01.2019 - 9690 грн.
Відповідно коефіцієнти коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадових окладів згідно пункту 10 Порядку № 100 складають: за період 2017 - 1,20, середньоденна заробітна плата - 359,11 грн.; за період 2018 - 1,32, середньоденна заробітна плата -  474,03 грн.; за період 2019 - 1,08, середньоденна заробітна плата - 511,95 грн.
Таким чином, розрахунок середнього заробітку за 2017-2019 роки наступний:
січень 2017 - 20 робочих дні х 359,11 грн. = 7182,22 грн.
лютий 2017 - 20 робочих дні х 359,11 грн. = 7182,22 грн.
березень 2017 - 22 робочих дні х 359,11 грн. = 7900,42 грн.
квітень 2017 - 19 робочих дні х 359,11 грн. = 6823,09 грн.
травень 2017 - 20 робочих дні х 359,11 грн. = 7182,22 грн.
червень 2017 - 20 робочих дні х 359,11 грн. = 7182,22 грн.
липень 2017 - 21 робочих дні х 359,11 грн. = 7541,31 грн.
серпень 2017 - 22 робочих дні х 359,11 грн. = 7900,42 грн.
вересень 2017 - 21 робочих дні х 359,11 грн. = 7541,31 грн.
жовтень 2017 - 21 робочих дні х 359,11 грн. = 7541,31 грн.
листопад 2017 - 22 робочих дні х 359,11 грн. = 7900,42 грн. 
грудень 2017 - 21 робочих дні х 359,11 грн. = 7541,31 грн
Разом за 2017 рік 249 робочих дні          = 89418,47 грн.
січень 2018 - 21 робочих дні х 474,03 грн. = 9954,63 грн. 
лютий 2018 - 20 робочих дні х 474,03 грн. = 9480,60 грн. 
березень 2018 - 21 робочих дні х 474,03 грн. = 9954,63 грн. 
квітень 2018 - 20 робочих дні х 474,03 грн. = 9480,60 грн.
травень 2018 - 19 робочих дні х 474,03 грн. = 9006,57 грн. 
червень 2018 - 20 робочих дні х 474,03 грн. = 9480,60 грн. 
липень 2018 - 22 робочих дні х 474,03 грн. = 10428,66 грн. 
серпень 2018 - 22 робочих дні х 474,03 грн. = 10428,66 грн. в
вересень 2018 - 20 робочих дні х 474,03 грн. = 9480,60 грн. ж
жовтень 2018 - 22 робочих дні х 474,03 грн. = 10428,66 грн.
листопад 2018 - 22 робочих дні х 474,03 грн. = 10428,66 грн.
грудень 2018 - 21 робочих дні х 474,03 грн. = 9954,63 грн
Разом за 2018 рік 250 робочих дні          = 118507,50 грн.
січень 2019 - 21 робочих дні х 511,95 грн. = 10750,95 грн.
лютий 2019 - 20 робочих дні х 511,95 грн. = 10239 грн.
березень 2019 - 20 робочих дні х 511,95 грн. = 10239 грн.
квітень 2019 - 21 робочих дні х 511,95 грн. = 10750,95 грн.
травень 2019 - 21 робочих дні х 511,95 грн. = 10750,95 грн. 
червень 2019 - 18 робочих дні х 511,95 грн. = 9215,10 грн.
липень 2019 - 23 робочих дні х 511,95 грн. = 11774,85 грн. 
серпень 2019 - 21 робочих дні х 511,95 грн. = 10750,95 грн. 
вересень 2019 - 21 робочих дні х 511,95 грн. = 10750,95 грн.
З 01 по 10 жовтня 2019 - 8 робочих дні х 511,95 грн. =4095,60 грн.
Разом за 2019 рік 194 робочих дні          = 99318,30 грн.
Таким чином, заробітна плата позивача ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за 993 робочих дня (з 26.10.2015 по 10.10.2019) становить 413 389,79 грн.
За наведених обставин, колегія суддів вважає необхідним змінити судове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2016 у цій справі в частині суми стягнення з Харківської митниці ДФС на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Зміна судового рішення може полягати в доповнення або зміні його мотивувальної  та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).  
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Харківської митниці ДФС - залишити без задоволення.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року по справі № 820/11381/15  змінити в частині стягнення з Харківської митниці ДФС середнього заробітку за час вимушеного прогулу виклавши четвертий абзац резолютивної частини в наступній редакції:
Стягнути з Харківської митниці ДФС (код ЄДРПОУ 39534151, вул. Короленка, 16-Б, м. Харків, 61003) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 жовтня 2015 року по 20 січня 2020 року в сумі 413389 (чотириста тринадцять тисяч триста вісімдесят дев`ять) грн. 79 коп.  
В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року по справі № 820/11381/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Любчич 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк   	
Постанова складена в повному обсязі  24.01.20.