ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року 
м. Київ

Справа №  922/1362/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В.Г.,
суддів: Банаська О.О., Погребняка В.Я.
за участю секретаря судового засідання - Хмельовського В.О., 

учасники справи:
ініціюючий кредитор - Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України",
боржник - Харківське обласне комунальне підприємство "Дирекція розвитку інфраструктури території",
ліквідатор - арбітражний керуючий Дралін А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
за участю представника АТ "НАК "Нафтогаз України" Ракітіна П.С. та представника КП "Обласний інформаційно-технічний центр" Радигіна Є.С.
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2019 
у складі колегії суддів: Лакіза В.В. (головуючий), Здоровко Л.М., Мартюхіна Н.О. та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.07.2019
у складі судді Яризько В.О. 
за заявою Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр"
про визнання недійсним договорів по справі
за заявою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території"
про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ
Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції
1.          23.05.2017 ухвалою Господарського суду Харківської області порушено провадження у справі про банкрутство Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" (далі - ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території"); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Драліна Андрія Володимировича.
2.          26.05.2017, на підставі рішення XXVIII сесії Куп`янської міської ради VII скликання від № 511-VII "Щодо повернення майна у комунальну власність територіальної громади м. Куп`янська, яке знаходиться у господарському віданні Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", надано згоду на передачу у користування майна тепло-виробничого призначення Комунальному підприємству "Обласний інформаційно - технічний центр" (далі - КП "Обласний інформаційно - технічний центр") на праві господарського відання, яке раніше використовувалося ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території".
3.          Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п. 1.2, 1.3 Статуту Комунального підприємства «Обласний інформаційно-технічний центр», останнє належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Харківської області. Органом, що здійснює управління майном підприємства є Харківська обласна рада. Галузеву політику та розвиток підприємства забезпечує Департамент житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації. Повноваження щодо Департаменту щодо управління діяльністю підприємством визначаються відповідними рішеннями обласної ради, розпорядженнями голови Харківської обласної державної адміністрації та чинним законодавством України. Предметом діяльності підприємства згідно з пунктом 3.4 Статуту є вироблення, транспортування, використання, розподіл та реалізація теплової енергії на базі спалювання всіх видів палива, у тому числі побутових і виробничих відходів, а також використання енергетичних ресурсів незалежно від відомчої належності джерел тепла для забезпечення тепловою енергією абонентів та виробництв, що забезпечують або сприяють їх безперебійному і якісному функціонуванню; надання послуг теплопостачання (вироблення, транспортування, реалізація централізованого опалювання), водопостачання, водовідведення, експлуатації житлового фонду. Відповідно до п. 4.2. Статуту підприємство зобов`язане: забезпечувати ефективне цільове використання і збереження об`єктів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області, переданих Підприємству в господарське відання або на інших правових підставах; відповідно до делегованих органами місцевого самоврядування повноважень здійснювати управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечувати їх належне утримання та ефективну експлуатацію, надання належного рівня та якості послуг населенню відповідних територіально - адміністративних одиниць.
4.          Відповідно до п. 6.4. Статуту директор зобов`язаний: здійснювати керівництво підприємством, організовувати його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечувати виконання завдань, передбачених цим статутом; забезпечувати виконання договірних та інших зобов`язань, взятих підприємством; організовувати матеріально-технічне забезпечення діяльності підприємства; організовувати юридичне, економічне, бухгалтерське та інформаційне забезпечення діяльності підприємства; забезпечувати своєчасну виплату заробітної плати.
5.          02.08.2017 між Куп`янською міською радою Харківської області та КП "Обласний інформаційно - технічний центр" укладено договір № 02/08-17 про користування майном, що перебуває у власності територіальної громади міста Куп`янська, відповідно до п. 1.2, 2.1 якого та акту приймання - передачі від 02.08.2017 Куп`янська міська рада передала КП "Обласний інформаційно - технічний центр" на праві господарського відання майно, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Куп`янська з метою впровадження господарської діяльності на території Куп`янської міської ради у сфері надання якісних послуг з теплопостачання (житлово-комунальних послуг).
6.          У відповідності до додаткової угоди від 18.07.2018 до договору про користування майном, що перебуває у власності територіальної громади міста Куп`янська від 02.08.2017 №02/08-17 пунктом 1 сторони домовились доповнити пункт 5.1 розділу 5 договору підпунктом 5.1.16 здійснювати контроль за ефективністю використання та збереження закріпленого за підприємством майна на праві господарського відання. Виключно за умови погодження з власником майна приймається рішення, зокрема, про укладання договорів про переведення боргу. З вищезазначеного питання власником приймається письмове рішення, яке доводиться до відома підприємства.
7.          24.10.2018 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", кредитор), ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території" (первісний боржник) та КП "Обласний інформаційно-технічний центр" (новий боржник) укладено договори :
- № 1/10/18 переведення 23 072 323,94 грн боргу за Договором купівлі - продажу природного газу від 28.12.2012 № 13/2717-БО-32 ;
- № 2/10/18 переведення 68 417,22 грн боргу за Договором купівлі - продажу природного газу від 28.12.2012 № 13/2716-ТЕ-32;
- № 3/10/18 переведення 13 869 891,60 грн боргу за Договором купівлі-продажу природного газу від 25.11.2013 № 1672/14-БО-32 ;
- № 4/10/18 переведення 1 843 095,62 грн боргу за Договором купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014 № 2195/14-КП-32 ;
- № 5/10/18 переведення 998 401,26 грн боргу за Договором купівлі-продажу природного газу від 18.12.02014 № 3224/15-КП-32 ;
- № 6/10/18 переведення 23 485 818,95 грн боргу за Договором купівлі-продажу природного газу від 18.12.2014 № 3223/15-БО-32 ;
- № 7/10/18 переведення 13 555 836,64 грн боргу за Договором постачання природного газу від 15.12.2015 № 2087/16-БО-32 ;
- № 8/10/18 переведення 4 353 801,04 грн боргу за Договором постачання природного газу від 31.10.2016 № 2577/1617-БО-32;
- № 9/10/18 переведення 3 610 305,33 грн боргу за Договором купівлі-продажу природного газу від 02.07.2012 № 010712-БО-32;
- № 10/10/18 переведення 18 990 622,88 грн боргу за Договором про закупівлю природного газу від 23.01.2012 № 030112-БО-32;
- № 11/10/18 переведення 724 410,15 грн боргу за Договором купівлі - продажу природного газу від 30.09.2011 № 14/2453/11;
- № 12/10/18 переведення 278 465,20 грн боргу за Договором купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 № 14/2336/11.
8.          За умовами договорів про переведення боргу за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник за зазначеними договорами купівлі-продажу природного газу. Новий боржник прийняв на себе борг первісного боржника у зобов`язанні та замінив первісного боржника у зобов`язанні (п.1.1 договорів).
9.          Вказані договори про переведення боргу укладено на загальну суму 104  851  389,83 грн.
10.          Відповідно до листа  від 28.03.2019 №455-27-02/4 Купянської міської ради до КП "Обласний інформаційно-технічний центр", останній без письмового рішення Куп`янської міської ради не має права передавати майно або майнові права, що належать підприємству, в заставу, поруку, укладати договори про переведення боргу, відступлення права вимоги. КП "Обласний інформаційно-технічний центр" до Куп`янської міської ради не зверталось, відповідного рішення з цього приводу Куп`янською міською радою не приймалось. Куп`янська міська рада в цьому листі зазначає, що не визнає договори від 24.10.2018 №01/10/18-12/10/18 та вважає, що вчинені без відповідних на те повноважень та з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, а також, вимагає звернення КП "Обласний інформаційно-технічний центр" з позовом про визнання недійсними договорів про переведення боргу.
11.          04.06.2019 постановою Господарського суду Харківської області ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Драліна А.В.
12.          05.06.2019 оприлюднено повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Обґрунтування позову 
13.          26.04.2019 на адресу Господарського суду Харківської області надійшла заява КП "Обласний інформаційно-технічний центр" про визнання недійсним договорів про переведення боргу від 24.10.2018 № 1/10/18, №  2/10/18, № 3/10/18, № 4/10/18, № 5/10/18, № 6/10/18, № 7/10/18, №  8/10/18, № 9/10/18, № 10/10/18, № 11/10/18, № 12/10/18, № 47/10/17, які були укладені між ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території", КП "Обласний інформаційно-технічний центр"  та АТ "НАК "Нафтогаз України".
14.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні правочини суперечать положенням статей 65, 75, 78, 136 Господарського кодексу України, підпунктам 5.1.16, 5.3.1, пункту 10.4. Договору № 02/08-17 від 02.08.2017; пункту 4.2 Статуту КП "Обласний інформаційно-технічний центр", а також частині першій статті 215 Цивільного кодексу України, статті 233 Цивільного кодексу України та положенням статті 241 Цивільного кодексу України.
15.          Позивач стверджує, що договори про переведення боргу підписані керівником КП "Обласний інформаційно-технічний центр" без погодження з Куп`янською міською радою, як власником майна та фактично направлені на відчуження майна комунального підприємства на суму прийнятих зобов`язань. 
16.          Посилаючись на статтю 233 Цивільного кодексу України, позивач стверджує, що за відсутності тяжкої обставини у вигляді обов`язку захисту прав та інтересів споживачів теплової енергії, забезпечення початку опалювального сезону 2018/2019 р.р. в умовах дискримінації з боку постачальника НАК "Нафтогаз України", позивачем спірні правочини переведення 104 851 389,83 грн боргу без будь-яких компенсацій не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах. 
17.          Позивач посилається також на положення статті 22 Закону України "Про теплопостачання" та вказує, що він був позбавлений права відмовитися від експлуатації переданих об`єктів, що свідчить про відсутність волевиявлення власника чи нового користувача комплексу на прийняття боргів попереднього власника. 
18.          Крім того, позивач, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 02.05.2018 у справі № 49/38-09, вважає, що оскільки НАК "Нафтогаз України" є визнаним кредитором боржника, на час укладення спірних договорів від своїх кредиторських вимог не відмовився, що свідчить про те, що НАК "Нафтогаз України" в такий спосіб намагався здійснити подвійне стягнення однієї і тієї ж заборгованості, що не відповідає конституційним принципам та загальним  принципам права, встановленим статтею 3 Цивільного кодексу України.
19.          Також, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13.12.2018  у справі № 905/2797/17,  позивач вказує, що в суму заборгованості, переведену за спірними договорами, було включено суму судового збору, стягнуту судовими рішеннями, яка не стосується договірного зобов`язання, а отже і можливість передати цю частину заборгованості  лише договірним шляхом неможливо, для цього нормами господарського процесуального законодавства передбачений інший порядок виконання такого обов`язку. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
20.          08.07.2019 ухвалою Господарського суду Харківської області заяву КП "Обласний інформаційно-технічний центр" про визнання недійсними договорів задоволено. Визнано недійсними договори про переведення боргу від 24.10.2018 № 1/10/18, № 2/10/18, № 3/10/18, № 4/10/18, №  5/10/18, № 6/10/18, № 7/10/18, № 8/10/18, № 9/10/18, № 10/10/18, №  11/10/18, № 12/10/18, які були укладені між ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території", КП "Обласний інформаційно-технічний центр" та НАК "Нафтогаз України". Стягнуто з ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території" на користь КП "Обласний інформаційно-технічний центр" витрати по сплаті судового збору в сумі 11 526 грн. Стягнуто з НАК "Нафтогаз України" на користь КП "Обласний інформаційно-технічний центр" витрати по сплаті судового збору в сумі 11 526 грн.
21.          Ухвала місцевого господарського суду з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" мотивована тим, що у разі наявності у виробника теплової та електричної енергії боргових зобов`язань перед НАК "Нафтогаз України" з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли до дати прийняття об`єктів, на яких здійснювалося виробництво теплової та електричної енергії, в управління управителем, погашення зазначених боргових зобов`язань здійснюється управителем за рахунок коштів, одержаних від погашення дебіторської заборгованості, що належала власнику (користувачу) майна об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової та електричної енергії, на дату прийняття його в управління управителем. Тобто погашення боргових зобов`язань відбувається не за рахунок господарської діяльності КП "Обласний інформаційно-технічний центр", а саме за рахунок дебіторської заборгованості, яка виникла при експлуатації цих об`єктів до моменту їх передачі. Суд першої інстанції зазначає, що оспорювані договори не містять умов, які були б погоджені сторонами, щодо строку та джерел погашення переведеного боргу, що суперечить вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018. Таким чином, суд прийшов до висновку, що умови оспорюваних договорів не містять положень, які визначені діючими нормами законодавства щодо таких договорів та такі договори не відповідають вимогам закону. Таким чином, укладення спірних правочинів переведення боргу призвело до збільшення юридичного та фактичного обсягу обов`язків КП "Обласний інформаційно-технічний центр" без дотримання вимог діючого законодавства. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що судовий збір є складовою заборгованості, що виникла виключно на підставі рішень суду та не стосуються договірного зобов`язання, а отже і можливість передати цю частину заборгованості лише договірним шляхом неможливо. Суд зазначив, що лише включення сум по оплаті судового збору до умов оспорюваних договорів про переведення боргу не свідчить про недійсність таких договорів у цілому.
22.          Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що укладені договори не стосуються розпорядження майном КП "Обласний інформаційно-технічний центр", яке передане йому на праві повного господарського відання, не спрямовані на відчуження або обтяження майна або погіршення іншим чином майна, а тому з огляду на положення статті 136 Господарського кодексу України, не вимагалося отримання погодження на укладення таких правочинів з Куп`янською міською радою. 
23.          01.08.2019, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, АТ "НАК "Нафтогаз України" подало до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.07.2019 та ухвалити нове рішення про відмову в позові. 
24.          В апеляційній скарзі посилання зроблені на неправильне застосування судом апеляційної інстанції статей 11, 509, 520-523 Цивільного кодексу України, статті 22 Закону України "Про теплопостачання" та висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 13.12.2018 у справі №  905/2797/17. Апелянт вказував, що судом не було проаналізовано,що підставою для укладення спірних договорів є статті 520-523 Цивільного кодексу України, а законодавство та, зокрема, Цивільний кодекс України не містить заборони або обмеження щодо переведення заборгованості із судового збору на нового боржника на підставі договорів про переведення боргу, укладених відповідно до статей 520-523 Цивільного кодексу України.
25.          Також апелянт посилався на невірне застосування судом першої інстанції  положень постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 та неврахування положень Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів", і як наслідок помилковість висновків суду про невідповідність вищевказаній постанові договорів про переведення боргу, оскільки абзац 13 пункту 11 Положення врегульовано абсолютно інші правовідносини, які не стосуються обставин даної справи. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
26.          10.10.2019 постановою Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.07.2019 змінено, мотивувальну частину ухвали Господарського суду Харківської області від 08.07.2019 у справі №  922/1362/17 викладено в редакції даної постанови, резолютивну частину ухвали Господарського суду Харківської області від 08.07.2019 у справі №  922/1362/17 залишено без змін.
27.          Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що як статтею 73-2 Господарського кодексу України, так і умовами укладеного договору від 02.08.2017 (з урахуванням змін від 18.07.2018), встановлено обов`язок КП "Обласний інформаційно-технічний центр" погодження з власником майна (Куп`янською міською радою) щодо наміру та укладення значних правочинів (предметом яких є більше 25 відсотків вартості активів підприємства). Сума зобов`язань за договорами про переведення боргу від 24.10.2018 перевищує більше 25 відсотків вартості активів, отже, вони могли бути вчинені у разі отримання рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання від органу, до сфери управління якого належить підприємство, однак такої згоди від Куп`янської міської ради отримано не було. 
28.          Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірні договори переведення боргу від 24.10.2018 №1/10/18 - 12/10/18, суперечать нормам діючого законодавства, статуту КП "Обласний інформаційно-технічний центр" та є недійсними відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, як такі, що суперечать вказаним нормам актів цивільного законодавства, статті 241 Цивільного кодексу України як такі, що укладені з перевищенням повноважень, частині першій статті 203 Цивільного кодексу України, як такі, що не відповідають вимогам закону, або вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
29.          Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що умови оспорюваних договорів не містять положень, які визначені положеннями абзацу 13 пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України №  867, отже не відповідають вимогам закону.
30.          Також суд апеляційної інстанції погодився з доводами КП "Обласний інформаційно-технічний центр", що оспорювані договори були укладені зі сторони КП "Обласний інформаційно-технічний центр" на вкрай невигідних умовах з метою захисту прав споживачів, а також своєчасного початку опалювального сезону, задля уникнення знищення тепловиробничого обладнання.
31.          Судовий збір є складовою заборгованості, що виникла виключно на підставі рішення суду і не стосується договірного зобов`язання, а, отже, і передати цю частину заборгованості лише договірним шляхом неможливо, і нормами господарського процесуального закону передбачено інший порядок виконання такого обов`язку. Колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції, що включення сум по оплаті судового збору до умов оспорюваних договорів про переведення боргу не свідчить про недійсність таких договорів у цілому.
32.          Апеляційний господарський суд також звернув увагу на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали керувався, зокрема статтею 207 Господарського кодексу України щодо обґрунтування недійсності оспорюваних договорів та зазначив, що Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" від 06.02.2018 (тобто, до укладання договорів про переведення боргу), статтю 207 Господарського кодексу України виключено. При цьому, КП "Обласний інформаційно-технічний центр" у поясненнях до позовної заяви, наданих з урахуванням відзиву на позовну заяву, не посилається на статтю 207 Господарського кодексу України, як на підставу про визнання договорів про переведення боргу недійсними.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А.           Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
33.          30.10.2019 АТ "НАК "Нафтогаз України" подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2019 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.07.2019 у справі №    922/1362/17, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову КП "Обласний інформаційно-технічний центр" про визнання недійсними договорів про переведення боргу від 24.10.2018 № 1/10/18, №  2/10/18, № 3/10/18, № 4/10/18, №  5/10/18, № 6/10/18, № 7/10/18, № 8/10/18, № 9/10/18, № 10/10/18, №  11/10/18, № 12/10/18, укладених між ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території", КП "Обласний інформаційно-технічний центр" та НАК "Нафтогаз України". 
34.          Скаржник стверджує, що в порушення статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів та вимог апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України", та переглянув рішення суду першої інстанції у повному обсязі, у тому числі щодо обставин, які сторонами не оскаржувались та щодо яких апеляційні скарги не подавались, чим фактично було збільшено перелік підстав визнання недійсними договорів переведення боргу. При цьому, судом апеляційної інстанції не було обґрунтовано мотиви виходу за межі вимог апеляційної скарги. 
35.          В порушення вимог статті 118 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції було прийнято до уваги та покладено в основу постанови, поданий позивачем 30.09.2019 відзив, тобто після закінчення процесуальних строків, встановлених ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 про відкриття апеляційного провадження у справі, а саме - до 27.08.2019. Також, судом апеляційної інстанції не було розглянуто клопотання відповідача про залишення без розгляду вказаного відзиву позивача. 
36.          Скаржник вважає необґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про укладення договорів з перевищенням повноважень та їх невідповідність вимогам статті 73-2 Господарського кодексу України та  вказує, що у даній справі відсутні не врегульовані правовідносини, які стосуються діяльності позивача як комунального унітарного підприємства, а тому застосування судом апеляційної інстанції положень статті 73-2 Господарського кодексу України (щодо значних господарських зобов`язань державного унітарного підприємства) та відсильної до неї норми частини десятої статті 78 зазначеного Кодексу, вважає необґрунтованим. Скаржник зазначає, що положеннями Господарського кодексу України не передбачено застосування норм про значне господарське зобов`язання та вимог, пов`язаних із їх вчиненням, щодо діяльності комунальних унітарних підприємств, оскільки ці особливості стосуються виключно державних підприємств. Окрім того, Куп`янська міська рада не є органом, до сфери управління якого належить позивач, оскільки засновником та органом управління позивача є Харківська обласна рада, що підтверджується статутом позивача. 
37.          АТ "НАК "Нафтогаз України" стверджує, що виходячи з положень статті 136 Господарського кодексу України та Договору № 02/08-17 від 02.08.2017, які закріплюють право та повноваження Куп`янської міської ради здійснювати контроль за використанням та збереженням належного йому майна, у позивача був відсутній обов`язок погоджувати укладення спірних договорів переведення боргу із Куп`янською міською радою, оскільки вони не пов`язані із відчуженням майна переданого позивачу Куп`янською міською радою, згідно з рішенням Куп`янської міської ради від 26.05.2017 №511-VII та договору № 02/08-17 від 02.08.2017.
38.          Крім того, в касаційній скарзі скаржник стверджує про необґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції щодо невідповідності договорів про переведення боргу Статуту позивача, оскільки Статут позивача будь-яких обмежень щодо укладення договорів про переведення боргу не містить, а  суд апеляційної інстанції у своїй постанові не зазначає, яким саме пунктам Статуту не відповідають договори про переведення боргу
39.          Також, скаржник вважає безпідставним висновок суду апеляційної інстанції про укладення спірних договорів під впливом тяжкої обставини та зазначає, що позивач не був позбавлений права вільного вибору постачальника природного газу, а висновок суду про монопольне становище АТ "НАК "Нафтогаз України" суперечить приписам Закону України "Про ринок природного газу" та Постанові Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867. Також стверджує про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами, які суд визнав тяжкими, та укладенням договорів про переведення боргу, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин укладення позивачем оспорюваних правочинів під впливом тяжкої для нього обставини. Враховуючи викладене, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції невірно застосував статті 233 Цивільного кодексу України не врахував положення Закону України "Про ринок природного газу" та Постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867.
40.          Додаткового скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції помилково не врахував та не застосував положення статей 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України.
41.          Скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій помилково ототожнили передачу Позивачу на баланс майна від відповідача-1 з прийняттям в управління управителем (Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними в і, і корупційних та інших злочинів) активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, згідно з Законом України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів". Суди першої та апеляційної інстанції невірно застосували положення постанови Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 та не врахували положення Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів", і як наслідок прийшли до помилкового висновку про невідповідність вищевказаній постанові договорів про переведення боргу, оскільки абзацом 13 пункту 11 Положення врегульовано абсолютно інші правовідносини, які не стосуються обставин даної справи.

Б.           Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
42.          24.12.2019 до Верховного Суду від КП "Обласний інформаційно - технічний центр" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а прийняті у справі судові акти судів попередніх інстанцій - без змін. 
43.          Позивач вказує, що укладені договори  переведення боргу від 24.10.2018 на загальну суму 104 851 389,83 грн передбачають взяття позивачем зобов`язань перед НАК "Нафтогаз України"  без отримання будь-якої компенсації. Враховуючи, що сума зобов`язань перевищує 25 % вартості активів позивача, що підтверджуються фінансовою звітністю підприємства, такі правочини є значними та можуть бути вчинені  у разі отримання згоди від органу, до сфери управління якого належить комунальне унітарне підприємство, яким є Харківська міська рада. Натомість такої згоди отримано не було, а отже спірні договори  є недійсними відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, як такі, що суперечать частині третій статті 732, частині п`ятій статті 75 Господарського кодексу України, частині першій статті 203 Цивільного кодексу України. 
44.          Позивач стверджує, що на момент укладення спірних договорів АТ "НАК "Нафтогаз України" не відмовилося від своїх кредиторських вимог до боржника у справі про банкрутство № 922/1362/17 на суму укладених спірних договорів, що свідчить про невідповідність договорів переведення боргу статті 3 Цивільного кодексу України. Також вказує про те, що спірні договори суперечать положенням п. 5.1.16, 5.3.1, 10.4 договору № 02/08-17 від 02.08.2017, п.п. 3.1., 4.2., 6.4 Статуту позивача, статті 241 Цивільного кодексу України та вчинені із перевищенням повноважень. Позивач додатково вказує про безпідставність включення до переведеного боргу суми судового збору, що суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові у справі № 905/2797/17 від 13.12.2018 та постанові у справі № 922/1362/17 від 11.09.2018. 
45.          Також позивач посилається на статтю 233 Цивільного кодексу України та Постанову Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 та вважає, що спірні договори укладені під впливом тяжких обставин для позивача і на вкрай невигідних умовах. 
46.          Крім того, позивач вважає безпідставним посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції статті 269 Господарського процесуального кодексу України, оскільки правова позиція позивача була викладена також в поясненнях до позовної заяви, однак суд першої інстанції надав оцінку доводам позивача лише вибірково, що в свою чергу суд апеляційної інстанції усунув. 
47.          Додатково позивач стверджує, що ним було вчасно подано відзив до суду апеляційної інстанції, а саме - 02.09.2019, а не 30.09.2019, як вказує скаржник.  
48.          24.12.2019 до Верховного Суду надійшов відзив Куп`янської міської ради Харківської області, в якому міська рада, посилаючись на законність та обґрунтованість прийнятих у справі судових актів, просить Суд залишити касаційну скаргу без задоволення. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи
і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
А.             Щодо суті касаційної скарги
49.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
50.          Здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових актів, оцінивши доводи касаційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, виходячи з наступного. 
51.          Нормами статті 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. 
52.          Частиною першою статті 215 цього Кодексу передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
53.          Отже наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України).
54.          Щодо тверджень скаржника про помилковість висновків суду апеляційної інстанції про укладення спірних договорів переведення боргу з перевищенням повноважень та їх невідповідність положенням статті 732 Господарського кодексу України Верховний Суд зазначає.
55.          Судом апеляційної інстанції встановлено, що органом, який здійснює управління майном Комунального підприємства "Обласний інформаційно - технічний центр" є Харківська обласна рада. Судом апеляційної інстанції також встановлено, що сума зобов`язань за спірними договорами про переведення боргу від 24.10.2018 перевищує більше 25 відсотків вартості активів КП "Обласний інформаційно - технічний центр".
56.          Частиною першою, десятою статті 78 Господарського кодексу України передбачено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.
57.          Частиною третьою статті 732 Господарського кодексу України, яка регулює значні господарські зобов`язання державного унітарного підприємства, передбачено, що рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить більше 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.
58.          Таким чином, з врахуванням вимог положень частин першої, десятої статті 78, частини третьої статті 732 Господарського кодексу України, колегія суддів касаційної інстанції вважає правомірним висновок суду апеляційної інстанції про те, що оскільки сума переданих зобов`язань становить предмет спірних правочинів від 24.10.2018, перевищує більше 25 відсотків вартості активів, то вчинення таких правочинів потребує отримання рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання від органу, до сфери управління якого належить підприємство.  
59.          Наявності згоди органу, до сфери управління якого належить КП "Обласний інформаційно - технічний центр" на вчинення значного правочину судами попередніх інстанцій встановлено не було. 
60.          Також, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що у відповідності до додаткової угоди від 18.07.2018 до договору про користування майном, що перебуває у власності територіальної громади міста Куп`янська від 02.08.2017 №02/08-17 пунктом 1 сторони домовились доповнити п.5.1 розділу 5 договору підпунктом 5.1.16, відповідно до змісту якого власник (Куп`янська міська рада) зобов`язаний здійснювати контроль за ефективністю використання та збереження закріпленого за підприємством майна на праві господарського відання. Виключно за умови погодження з власником майна приймається рішення, зокрема, про укладання договорів про переведення боргу. З вищезазначеного питання власником приймається письмове рішення, яке доводиться до відома підприємства.
61.          У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 916/5073/15.
62.          Отже, враховуючи те, що судами попередніх інстанцій не встановлено обставин визнання недійсним або розірвання Договору про користування майном від 02.08.2017 № 02/08-17 та додаткової угоди до нього від 18.07.2018, вказаний договір є дійсним, а отже у сторін наявний обов`язок виконувати його умови належним чином. 
63.          Судами попередніх інстанцій встановлено відсутність згоди Куп`янської міської ради на укладення КП "Обласний інформаційно - технічний центр" договорів переведення боргу, а тому колегія суддів погоджується із висновком апеляційного господарського суду про вчинення спірних правочинів з боку КП "Обласний інформаційно - технічний центр" із перевищенням повноважень, що відповідно до положень частини другої статті 203, частини першої статті 215 Цивільного кодексу України є підставною для визнання їх недійсними. 
64.          Однак колегія суддів касаційної інстанції не погоджується із висновками судів попередній інстанції про те, що вчинені договори переведення боргу не відповідають вимогам закону, а саме Положенню про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 та вважає помилковим у даному випадку застосування судами попередніх інстанцій зазначеного положення. 
65.          Як вбачається із пункту 3 преамбули Постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867, ця постанова набирає чинності з 01.11.2018  та діє до 01.05.2020. Натомість оскаржувані договори переведення боргу були укладені 24.10.2018, тобто коли зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 ще не набрала чинності, а тому і посилання судів на невідповідність договорів Постанові Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 є безпідставним. Отже, у даному випадку суди першої та апеляційної інстанції застосували до спірних правовідносин нормативний акт, який не підлягає застосуванню. 
66.          Також колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками апеляційного господарського суду про укладення спірних договорів переведення боргу під впливом тяжкої обставини для позивача.
67.          Статтею 233 Цивільного кодексу України унормовані правові наслідки правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини. За приписами наведеної норми правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину. 
68.          У своїх постановах від 02.08.2018 у справі №918/341/16, від 14.02.2018 у справі №910/8862/17, від 06.03.2018 у справі №910/8866/17 Верховний Суд неодноразово наголошував, що для застосування статті 233 Цивільного кодексу України має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин). 
69.          Також у постанові від 25.07.2018 у справі № 487/7703/15-ц Верховний Суд зазначив, що для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 233 Цивільного кодексу України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Тобто, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.
70.          Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що листом № 26-5814/1.8-18 від 12.09.2018 АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо продовження строку дії договорів постачання природного газу повідомило про те, що з моменту набрання чинності ухвали Господарського суду Харківської області від 05.03.2018 у справі № 922/1362/17 питання щодо визначення правонаступництва за борговими зобов`язаннями перед АТ "НАК "Нафтогаз України" з оплати використаного ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території" природний газ досі залишається невизначеним, що протирічить чинному законодавству. Враховуючи невизначеність питання щодо правонаступництва за борговими зобов`язаннями ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території" за використаний природний газ, що протирічить нормам статті 22 Закону України "Про теплопостачання", повідомлено про неможливість заключення договорів з КП "Обласний інформаційно-технічний центр" до врегулювання цього питання. 
71.          Предметом діяльності КП "Обласний інформаційно-технічний центр" відповідно до Статуту є вироблення, транспортування, використання, розподіл та реалізація теплової енергії на базі спалювання всіх видів палива, у тому числі побутових і виробничих відходів, а також використання енергетичних ресурсів незалежно від відомчої належності джерел тепла для забезпечення тепловою енергією абонентів та виробництв, що забезпечують або сприяють їх безперебійному і якісному функціонуванню; надання послуг теплопостачання (вироблення, транспортування, реалізація централізованого опалювання), водопостачання, водовідведення, експлуатації житлового фонду.
72.          Тобто на позивача покладено обов`язок безперебійного забезпечення комунальними послугами (теплопостачання та гарячого водопостачання) споживачів. У свою чергу, такий обов`язок може бути виконаний підприємством за умови постачання природного газу, необхідного для вироблення теплової енергії. Законом України "Про ринок природного газу" передбачено, що постачання природного газу можливе виключно на підставі договору. 
73.          За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується із висновками апеляційного господарського суду про те, що своєчасність оплалювального сезону 2018/2019 та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів Харківської області опинилось в залежності від монопольного становища АТ НАК "Нафтогаз України", який ухилився від укладання договорів на постачання природного газу та спірні договори переведення боргу були підписані з метою захисту прав споживачів та своєчасного початку опалювального сезону.
74.          За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції відхиляє доводи касаційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" про недоведення позивачем обставин укладення спірних правочинів під впливом тяжкої для нього обставини. 
75.          Крім того, Верховний Суд вважає правомірним висновок судів першої та апеляційної інстанції про неправомірне включення сум судового збору до загальної суми переведеної заборгованості, оскільки судовий збір є складовою заборгованості, що виникла виключно на підставі рішень суду та не стосуються договірного зобов`язання, а отже і передати цю частину заборгованості лише договірним шляхом неможливо.
76.          Також Верховний Суд відхиляє посилання скаржника в касаційній скарзі на положення статті 22 Закону України "Про теплопостачання", оскільки положення зазначеної норми, у даному випадку, не впливають на кваліфікацію спірних правовідносин. 
77.          Щодо посилань в касаційній скарзі АТ "НАК "Нафтогаз України" на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема статей 118, 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
78.          Положеннями частин першої, четвертої, п`ятої статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
79.          Апеляційна скарга АТ "НАК "Нафтогаз України" була обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо невідповідності спірних договорів постанові Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 та щодо неможливості включення сторонами в загальну суму переведеного боргу судових витрат. Натомість судом апеляційної інстанції було переглянуто ухвалу місцевого господарського суду у повному обсязі із наданням оцінки всім підставам, якими позивач обґрунтовував свої вимоги та не розглядав доводи, які не були заявлені позивачем в суді першої інстанції. У даному випадку, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає порушення судом апеляційної інстанції статті 269 Господарського процесуального кодексу України. 
80.          Верховний Суд також зазначає, що прийняття судом апеляційної інстанції до уваги відзиву, який надійшов до суду із порушенням строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, є порушенням судом апеляційної інстанції статті 118 Господарського процесуального кодексу України, однак не є обов`язковою підставою для скасування постанови апеляційного господарського суду та не призвело до ухвалення незаконного по суті рішення. 
81.          З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правомірним визнання судами першої та апеляційної інстанції недійсними спірних договорів переведення боргу, оскільки вони укладені із перевищенням повноважень та під впливом тяжкої обставини. При цьому, висновки судів першої та апеляційної інстанції, з якими  Верховний Суд не погодився не вплинули на правильність по суті прийнятого судами рішення про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим Верховний Суд дійшов висновку про залишення прийнятих у справі судових актів без змін, а касаційної скарги - без задоволення.  
82.          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Б.           Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
83.          Верховний Суд вважає, що скаржником не доведено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
84.          Керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі постанова Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2019 та ухвала Господарського суду Харківської області від 08.07.2019 - залишенню без змін.

Г.           Розподіл судових витрат
85.          У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

          Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308,  статтею 309,   315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1.           Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  залишити без задоволення. 
2.          Постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2019 та ухвала Господарського суду Харківської області від 08.07.2019 у справі № 922/1362/17 залишити без змін. 
3.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          В. Пєсков
Судді                                                                                                    О. Банасько 
                                                                                                    В. Погребняк