ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №2/1522/13154/11
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2378/20  
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),
суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника Черток Ольги Владіленівни в інтересах виробничо-комерційної фірми «Битрадіотехніка»у формі товариства з обмеженою відповідальністю та представника ОСОБА_1  в інтересах  ОСОБА_2 на додаткове рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 грудня 2018 року, постановленого під головуванням  судді Науменка А. В., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2011 року виробничо-комерційна фірма «Битрадіотехніка» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ВКФ «Битрадіотехніка») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач самовільно, без будь - якої згоди користувача земельної ділянки на території, що знаходиться у користуванні позивача встановив металевий контейнер розміром 6х4 м., який використовує для зберігання власного автомобіля, під гараж ( т.1а.с.2-3).

Рух справи в суді першої інстанції
Ухвалою суду від 19 січня 2012 року відкрито провадження по справі (т.1 а.с.19).
23 липня 2018 року від представника ВКФ «Битрадіотехніка» надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.5ч.1ст.257 ЦПК України, у зв`язку з тим, що представником відповідача надані документи про те, що металевий контейнер (гараж), яким користується ОСОБА_2 , в липні 2017 року поставлений на баланс Національної академії наук України (т.1 а.с.157).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2018 року позовну заяву ВКФ «Битрадіотехніка» залишено без розгляду на підставі п.5ч.1ст.257 ЦПК України (т.1 а.с.161).
07 серпня 2018 року зазначена ухвала оскаржена представником ОСОБА_2 та у той же день нею подана заява про ухвалення додаткового рішення (т.1а.с.164,168)
Постановою апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2018 року ухвала від 24 липня 2018 року залишена без змін (т.1 а.с.218-220).
11 грудня 2018 року справа повернута з апеляційного суду Одеській області та 26 грудня 2018 року передана на розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення.

Зміст заяви про постановлення додаткового рішення
Як зазначалось вище, 07 серпня 2018 року від ОСОБА_1   в інтересах ОСОБА_2  надійшла заява про  ухвалення додаткового рішення на підставі п.3ч. ст.270 ЦПК України про стягнення зВКФ «Битрадіотехніка» на його користь відшкодування понесених під час розгляду справи судових витрат в розмірі 10 320грн., що складаються з оплати:
- за надання правової допомоги від 15 квітня 2012 року в розмірі 5000 грн.; 
- за надання правової допомоги за додатковою угодою від 28 лютого 2017 року до договору про надання правової допомоги від 15 квітня 2012 року в розмірі 5000 грн.; 
- судового збору за розгляд судом клопотання про призначення у справі судової експертизи в розмірі 320 грн. (т.1а.с.164).

Зміст судового рішення суду першої інстанції
Додатковим рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 26 грудня 2018 року заява задоволена частково.
Стягнуто з ВКФ «Битрадіотехніка» судовий збір в розмірі 320 грн. В іншій частині заяви відмовлено за недоведеністю. 
Судове рішення мотивовано тим, що до справи надано оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 320 грн. про призначення у справі судової землевпорядної експертизи.
Докази укладення договору надання правової допомоги та квитанції про сплату 28 квітня 2012 року та 28 лютого 2017 року відповідних сум надані до суду у ксерокопіях, які не посвідчені належним чином, тому не підлягають задоволенню (т.1а.с.226).

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та відзив на скарги
В апеляційній скарзі представник ВКФ «Битрадіотехніка» просить скасувати додаткове рішення від 26 грудня 2018 року та стягнути зі ОСОБА_2 судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 2881,50 грн.
Зокрема, апелянт зазначила, що :
- відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі залишення позову без розгляду, відповідач має право заявляти вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача;
- в даному випадку це питання судом першої інстанції не досліджувалося зовсім, подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації; 
- під час розгляду справи відповідач не повідомив, що він не є власником або користувачем металевого контейнера;
-  ОСОБА_2 є керівником державної установи «Відділення гідроакустики інституту геофізики ім.С.І.Суботіна HAH України». І саме ця установа стала балансоутримувачем майна - «гараж-бокс-контейнер», який був поставлений нею на баланс 31 грудня 2016 року, а 14 липня 2017 року внесені відповідні відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на дане майно за Державою в особі HAH України; 
- право власності на дане майно оформлено тільки 14 липня 2017 року та раніше даний об`єкт на балансі установи не числився;
- відповідачем не доведено, що позивач діяв недобросовісно пред`явивши необґрунтований позов;
- розглядаючи заяву, суд першої інстанції не звернув увагу на правовий висновок Верховного Суду, який викладено у постанові від 26 вересня 2018 року у справі 148/312/16 (т.1 а.с. 232-234).
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_2 просить скасувати додаткове рішення від 26 грудня 2018 року, стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати під час розгляду справи в суді першої інстанції в розмірі 10 320 грн та судові витрати понесені при розгляді справи в апеляційній інстанції в сумі 5170,39 грн.
Зокрема, апелянт зазначила, що :
- необхідно визнати висновок суду, який мститься в мотивувальній частині додаткового рішення від 26 грудня 2018 року, щодо посилання на ухвалу суду від 24 липня 2018 року таким, що не відповідає фактичним обставинам справи;
- нею суду не надавались документи, що металевий гараж, яким користувався відповідач, поставлений на баланс Національної академії наук України;
- в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач будь-коли був користувачем спірного гаража-контейнера (т.2 а.с.20-24).
У поясненнях по справі представник ВКФ «Битрадіотехніка» просить скасувати додаткове рішення, в задоволенні апеляційної скарги представника відповідача відмовити (т.2 а.с.49).
У відповіді на пояснення  представник ОСОБА_2 посилалась на те, що позивач, не будучі належним землевласником або землекористувачем, не має право пред`являти вимоги до відповідача, оскільки його право не порушено, що  ОСОБА_2 , не будучі ні власником, ні користувачем спірного об`єкту, не є належним відповідачем в даному спорі (т.2 а.с.20-24).

Позиція апеляційного суду 
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши  матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скаргипідлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.3 ч.1, ч.2 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Відповідно до ч.5 ст.270 ЦПК України, за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення суд може ухвалити додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення. Вказані рішення можуть бути оскаржені.
Згідно роз`яснень, наданих у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст.220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст.270 ЦПК України). 
В своїй заяві про ухвалення додаткового рішення представник  ОСОБА_1  в інтересах  ОСОБА_2 зазначила, що судом  першої інстанції при  залишенні позову без розгляду не вирішено питання про судові витрати у розмірі 10320грн., які підлягають стягненню з позивача, оскільки його позов залишено без розгляду.
Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 24 липня 2018 року позовну заяву ВКФ «Битрадіотехніка» до  ОСОБА_2   про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкоюзалишено без розгляду, відповідно до п. 5 ч. 1 ст.257 ЦПК України у зв`язку з подання позивачем до початку розгляду справи по суті заяву про залишення позову без розгляду. Постановою апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2018 року ухвала  суду від 24 липня 2018 року  залишена без змін (т.1 а.с.161,218-220).
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. 
Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55,124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Враховуючи викладене та те, щосуд першої інстанції  ухвалив судове  рішення у відповідності до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті, тому підстав для ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі не має, так як по суті рішення у вищевказаної  справі не ухвалювалося, заява  ОСОБА_1  в інтересах  ОСОБА_2 в даному випадку не підлягає задоволенню, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку ст.270 ЦПК України, а може бути підставою для звернення до суду за нормами ч.5 ст.142 ЦПК України.
Згідно вимог ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача,тоді як у поданій заяві ним ставилася вимога про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.
Таким чином, враховуючи, що заява про компенсацію здійснених витрат судом розглянута не була, оскільки вимог таких заявник не ставив, а сама заява відповідача взагалі не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача. 
Звернення ВКФ «Битрадіотехніка» до суду із заявою про залишення його позову про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкоюбез розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість їх позову. Оскільки саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації. 
Крім того, за змістом ч.5 ст.142 ЦПК України  для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.  
На вказані обставини звертає увагу правовий висновок Верховного Суду, який викладено у постанові від 26 вересня 2018 року у справі 148/312/16.
З огляду на викладене додаткове рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 грудня 2018 року необхідно скасувати.
В задоволенні заяви представника  ОСОБА_1  в інтересах  ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення судових витрат відмовити, що не позбавляє можливості відповідача звертатись до суду з даною заявою на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України.
Доводи апеляційних скарг щодо необґрунтованості дій сторін до уваги не приймаються, оскільки не були предметом розгляду під час постановлення додаткового рішення. 
Керуючись ст.ст.270,368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника Черток Ольги Владіленівни в інтересах виробничо-комерційної фірми «Битрадіотехніка»у формі товариства з обмеженою відповідальністю, та представника Пудлінської Лариси Іванівни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.
Додаткове рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 грудня 2018 року скасувати.
В задоволенні заяви представника  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення судових витрат відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий 

Судді: