УХВАЛА

12 лютого 2020 року 
Київ
справа №520/30/19
адміністративне провадження №К/9901/3532/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів - Білак М.В., Губської О.А.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Харківського окружного адміністративного суду 11 лютого 2019 року
на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року
у справі №520/30/19
за позовом ОСОБА_1
до Харківського міського голови Кернеса Генадія Адольфовича 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1., позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківського міського голови Кернеса Генадія Адольфовича (далі - відповідач) в якому, просив визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов'язати надати відповідь на запити позивача за № 1, № 2, № 3 від 17 грудня 2018 року; стягнути з відповідача судові витрати.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду 11 лютого 2019 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1. задоволено частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 лютого .2019 року змінено з підстав та мотивів відмови в задоволенні позовних вимог. 
Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції позивач звернувся з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції.
У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п'ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
В свою чергу, за змістом пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідними винятками згідно з частиною четвертою статті 257 указаного Кодексу є справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Дослідивши встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справи, вивчивши викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування, з'ясувавши характер спірних правовідносин та предмет спору, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що ця адміністративна справа є справою незначної складності.
В касаційній скарзі скаржником зазначено, що дана справа має виняткове значення для позивача та становить значний суспільний інтерес.
Суд приходить до висновку про відсутність зазначених обставин для відкриття касаційного провадження за даною касаційною скаргою, оскільки скаржником не підтверджені його посилання на те, що справа має виняткове значення для нього, а також становить значний суспільний інтерес та наведені обґрунтування не свідчать про це.
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням.
Проте, колегія суддів відхиляє такі посилання позивача, оскільки, в справі на яку посилається скаржник спір по суті не вирішувався, розгляд справи не відбувався, що підтверджується ухвалою Харківського окружного адміністративного від 27 грудня 2019 року про закриття провадження. Та свідчить про те що судом першої інстанції лише перевірено дотримання позивачем вимог статті 19 КАС України, щодо юрисдикції адміністративних спорів.
Поруч з цим, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Отже, оскільки спір у цій справі не відноситься до категорії спорів, передбачених частиною четвертою статті 257 КАС України, касаційна скарга ОСОБА_1. подана на судові рішення, прийняті у справі незначної складності, скаржник не посилається на передбачені пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткові обставини справи, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про їх наявність, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду 11 лютого 2019 року на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року у справі №520/30/19 за позовом ОСОБА_1 до Харківського міського голови Кернеса Генадія Адольфовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
М.В. Білак
О.А. Губська
Судді Верховного Суду