УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 січня 2020 року
м. Київ
справа № 761/27360/16-ц
провадження № 61-91ск20
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2  про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року відкрито провадження у справі. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням,  ОСОБА_1 оскаржив його у апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження суд дійшов наступних висновків.
З аналізу статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України убачається, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Касаційну скаргу заявник обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права. Вважає, що недоліки апеляційної скарги ним усунені у повному обсязі та у строки, встановлені судом апеляційної інстанції, тому підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження відсутні.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до змісту пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, Київський апеляційний суд виходив із того, що є ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами цієї особи на це саме судове рішення, а тому у відкритті провадження вважав за необхідне відмовити, відповідно до вимог статті 358 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції за матеріалами справи установив, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року.
Судом апеляційної інстанції також установлено, що ухвалами Київського апеляційного суду від 2 серпня 2019 року та від 2 серпня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
Апеляційний суд, встановивши, що у матеріалах справи наявні ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами цієї особи на це саме судове рішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року.
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 рокує необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
Оскільки оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим із додержанням норм процесуального права і підстави для його скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року колегія суддів відмовляє.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 рокуу справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                        С. О. Карпенко 
В. О. Кузнєцов 
М. Ю. Тітов