ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 646/178/20

провадження № 22-ц/818/1879/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник – ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Головне  управління Пенсійного  фонду України  в Харківській  області

розглянувши у відкритому судовому  засіданні в  залі суду  в місті  Харкові цивільну  справу за заявою ОСОБА_1 ,  заінтересована особа  – Головне  управління Пенсійного  фонду України  в Харківській  області про  встановлення факту,  що має  юридичне значення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року,  постановлену під  головуванням судді Янцовської Т.М.,  в місті Харкові,-
в с т а н о в и в:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересована особа Головне  управління Пенсійного  фонду України  в Харківській  області про  встановлення факту,  що має  юридичне значення.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 ,  заінтересована особа  – Головне  управління Пенсійного  фонду України  в Харківській  області про  встановлення факту,  що має  юридичне значення. Роз`яснено заявнику про можливість оскарження дій Головного  управління Пенсійного  фонду України  в Харківській  області в порядку адміністративного судочинства до Харківського окружного адміністративного суду.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та в направити справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вказує, що посилання суду на висновки Верховного Суду в постанові від 08.10.2018 року у справі №706/1637/16-ц є безпідставним, оскільки у вказаній справі йдеться про встановлення пільгового стажу. Проте у випадку з заявником мова йде про загальний стаж, непідтвердження якого призведе взагалі до втрати права виходу на пенсію у віці, передбаченому ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, на даний час Орендне підприємство  «Харківкнига» та Багатопрофільна колективна фірма ТОВ «Харків`янка» ліквідовані, документи до архіву не здавались, тому надати документи, що підтверджують стаж роботи та знайти по два свідки на всі періоди зі спливом тривалого часу після припинення роботи на підприємствах ОСОБА_1 не змогла. Тому встановити факт у спосіб, про який зазначає суд неможливо.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту перебування  в трудових  відносинах з  Орендним підприємством  «Харківкнига» та  з Багатопрофільною колективною фірмою ТОВ «Харків`янка» не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні, що не перешкоджає заявнику звернутися з вимогою про визнання дій органів ПФУ протиправними та про зобов`язання вчинити дії (вирішити питання призначення пенсії).
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Статтею 315 ЦПК України визначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку. Даний перелік не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою заінтересована особа Головне  управління Пенсійного  фонду України  в Харківській  області про  встановлення факту,  що має  юридичне значення, в якій просила суд встановити факт перебування у трудових відносинах, а саме, що з 01.11.1986 року вона працювала комплектувальником в Харківському облкниготоргу, з 01.02.1987 року переведена комірником в склад № 1, з 20.01.1991 року переведена комплектувальником складу, 16.11.1993 року звільнена за власним бажанням з Орендного підприємства «Харківкнига»; встановити факт того, що Орендне підприємство «Харківкнига» є правонаступником Харківського облкниготоргу; встановити факт того, що з 17.11.1993 року по 01.02.1995 року вона працювала муляром – штукатуром в ремонтно – будівельному комбінаті Багатопрофільної колективної фірми Товариство з обмеженою відповідальністю «Харків`янка». (а.с.1).
Як на підставу заявлених вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що встановлення факту трудових відносин їй необхідно для призначення пенсії за віком у відповідності до трудового стажу. У вересні 2019 року заявник звернулась до пенсійного фонду за призначенням пенсії. Проте їй було відмовлено з тих підстав, що неможливо зарахувати періоди роботи: з 01.11.1986 року по 16.11.1993 року, оскільки відсутнє перейменування Комунального підприємства «Харківкнига» в Орендне підприємство «Харківкнига»; та з 17.11.1993 року по 01.02.1995 року печатку підприємства при звільненні з роботи неможна прочитати. 
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12  серпня 1993 року № 637  (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи,  є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами  ПФУ.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.
Тобто встановлення фактів наявності трудового стажу здійснюється органами  ПФУ. 
Отже для встановлення факту на підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника законом встановлено окремий порядок, з урахуванням якого особа для розгляду питання про підтвердження факту виконання норм обслуговування мала звернутися до спеціально створеної пенсійним фондом комісії та за результатами прийняття цією комісією відповідного рішення не позбавлена можливості його оскаржити в Пенсійному фонді України або до суду.
Таким чином у разі незгоди з рішенням органу, що призначає пенсію, особа має звертатися за захистом свого права, але не із заявою про встановлення факту трудових відносин, а зі скаргою на рішення органу за правилами адміністративного судочинства.
Якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження. (п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України)
Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 жовтня 2018 року у справі №706/1637/16-ц та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року у справі №198/623/18.
Висновок суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:                                                                О.В. Маміна

Судді:                                                                                 С.С. Кругова

                                                               Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 27.02.2020 року.