Постанова
Іменем України
18 грудня 2019 року 
м. Київ
справа № 214/2307/16-ц
провадження № 61-34181св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В. 
суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (правонаступник Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2016 року у складі судді Попова В. В. та на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М.,Барильської А. П., Зубакової В. П.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов обґрунтовано тим, що 02 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 ,який змінив прізвище на « ОСОБА_2 », укладений кредитний договір № KRXRRX12880348, згідно з яким ОСОБА_1 отримав у кредит кошти у розмірі 1 102,78 грн зі сплатою 1 % на місяць на суму залишку заборгованості строком до 01 жовтня 2008 року. 
Банк виконав взяті на себе зобов`язання, проте ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, але не дотримувався умов кредитного договору щодо його погашення, допускаючи систематичне порушення термінів повернення кредиту, у зв`язку з чим станом на 30 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 21 069,02 грн.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором в сумі 21 069,02 грн та судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2016 року в позові відмовлено.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив позовну давність, у межах яких він міг звернутись до суду з вимогою про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договорам.  
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2016 року залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що суд першої інстанції дослідив обставини у справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу. 
Крім того, відсутні докази, що саме в такій редакції Умови надання кредиту та Правила (далі - Умови та Правила) діяли на момент підписання кредитного договору, оскільки в матеріалах справи міститься копія Умов та Правил, які позичальником не підписані, а тому вони не можуть поширюватися на боржника, який їх не підписував.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк»звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року, просив скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
05 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.
У червні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 11 червня 2019 року № 651/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
06 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норм процесуального права.
Суди не врахували пункт 5.5. Умов надання споживчого кредиту, відповідно до яких встановлено строк позовної давності 5 років. З урахуванням останнього платежу, здійсненого боржником у липні 2011 року, звернувшись із позовом у березні 2016 року, банк не пропустив позовну давність, яка встановлена сторонами у 5 років.
Кредитний договір складається з заяви позичальника та Умов надання кредиту фізичним особам та Тарифів банку, які відповідач власноруч підписав.
Кошти за кредитним договором позичальник не повернув, то проценти підлягають стягненню в межах позовної давності відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 29 червня 2016 року, справа № 6-1188цс16.
Позиції інших учасників справи
Заперечення ОСОБА_1 на касаційну скаргу мотивоване тим, що оскаржувані рішення є законними, ухваленими з додержанням норм матеріального права та процесуального права. Доводи касаційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи.
Посилання позивача на те, що останній платіж відповідачем здійснено 04 січня 2013 року не підтверджено жодними доказами.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку останній платіж відповідач здійснив 26 липня 2011 року, тому доводи касаційної скарги безпідставні.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що02 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2  укладений кредитний договір № KRXRRX12880348, згідно з яким відповідач отримав в кредит кошти у розмірі 1 102,78 грн зі сплатою 1 % за їх користування на місяць на суму залишку заборгованості строком до 01 жовтня 2008 року.
Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу від 11 квітня 2009 року відповідач ОСОБА_2 змінив прізвище на « ОСОБА_2 ».
Банк виконав взяті на себе зобов`язання, проте ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, але не дотримувався умов кредитного договору щодо його погашення, допускаючи систематичне порушення термінів повернення кредиту, у зв`язку з чим станом на 30 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 21 069,02 грн, яка складається: 3775,99 грн - за процентами, 134,01 грн - за комісією, 15679,54 грн - за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 979,48 грн - штраф (процентна складова).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Суди встановили, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 02 жовтня 2007 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, встановлено строк повернення кредиту до 01 жовтня 2008 року, а порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами, що відповідач не заперечував.
Умови та Правила, які передбачали сплату відсотків, пені, комісій не містять підпису ОСОБА_1 , а отже, позивач не довів, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та Правил, ознайомившись з ними. Позивач не надав належних і допустимих доказів, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили Умови та Правила, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та Правила складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Крім того, анкета-заява позичальника від 02 жовтня 2007 року також не містить ні визначеного розміру процентної ставки, ні - неустойки (пені, штрафів), отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Суд апеляційної інстанції встановив, що докази про письмову домовленість сторін про збільшення загального строку позовної давності позивач не надав.
Встановивши такі обставини, суди відмовили у позові за спливом позовної давності.
 З такими висновками судів погодитися не можна з огляду на таке.
За умовами договору сторони погодили повернення кредиту зі сплатою 1 % за їх користування на місяць на суму залишку заборгованості строком до 01 жовтня 2008 року.
Отже, у межах строку кредитування до 01 жовтня 2008 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду  від 28 березня 2019 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18.
Верховний Суд зазначає, що висновки суду першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за відсотками та пенею не відповідає статті 267 ЦК України та зазначеному вище правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, оскільки після закінчення дії кредитного договору, позивач втрачає право нараховувати проценти за кредитом та пеню, тому до вказаних вимог позивача позовна давність не може бути застосована.
З огляду на викладене суди неправильно застосували норми матеріального права, тому судові рішення в частині відмови у позові про стягнення  процентів процентів від суми кредиту необхідно скасувати та ухвалити нове про відмову в позові з тих підстав, що відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.
Суд апеляційної інстанції обгрунтвоно не взяв до уваги Умови, зазначивши, що такі не містять підпис боржника.
Необгрунтованими є посилання в касаційній скарзі, що суди не врахували пункт 5.5 Умов надання споживчого кредиту, відповідно до яких строк позовної давності встановлено у 5 років, а позичальник ознайомився з Умовами надання кредиту фізичним особам, які власноруч підписав, оскільки суди встановили, що Умови та Правила не підписані відповідачем та ним не визнаються, тому не можуть бути прийняті як умови договору, укладеного між сторонами.
Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк», що суди безпідставно не застосували правовий висновок Верховного Суду України у постанові № 6-1188цс16 від 29 червня 2016 року є безпідставними, оскільки від цього правового висновку відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.
Інші доводи касаційної скарги на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів у справі та незгоди з судовими рішеннями, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги чатково, оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові з інших підстав.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі позивачу відмовлено в позові з інших підстав, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі  колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», (правонаступник Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»), задовольнити частково.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення.
У позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», (правонаступник Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та пенею відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник 
                                                                                                                      С. О. Погрібний
                                                                                                                      Г. І. Усик
                                                                                                                      В. В. Яремко