Справа № 154/3502/19  Провадження №33/802/55/20 	Головуючий у 1 інстанції:Лященко О. В. 	
Категорія:ч.3 ст.172-20 КУпАП 	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Білоуса І.Л., скаржника ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу на постанову судді Володимир-Волинського міського суду від 27 листопада 2019 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3655 гривень.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, будучи військовослужбовцем, 21 листопада 2019 року, при заступанні в наряд у військовій частині НОМЕР_1 в умовах особливого періоду перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на невідповідність постанови вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Посилається на те, що судом неповно та необ`єктивно з`ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимогам законодавства. Зазначає те, що в його діях відсутні склад і подія правопорушення, оскільки станом на 21.11.2019 ніякого особливого періоду немає, а також суддею місцевого суду порушено право на захист. Просить скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку скаржника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, суддя приходить до наступного висновку.
Перш за все, твердження апелянта про порушення права на захист не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 було роз`яснено при складенні протоколу права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, останній зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, про що свідчить його підпис. Та надав пояснення по суті протоколу.
Таким чином, жодних порушень права на захист, зокрема і на правову допомогу, встановлено не було.
Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема протоколом (а.с.4-5), зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомлений, будь-яких заперечень не вказував, а навпаки визнав свою винуватість, консультативним висновком спеціаліста (а.с.6), згідно якого ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 8, 9). Ставити під сумнів пояснення вказаних свідків в суду немає, не наведені такі об`єктивні підстави і в самій скарзі.
Дані докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.
Диспозиція ч.3 ст.172-20 КУпАП, передбачає відповідальність, зокрема, за появу військовослужбовців на території військової частини в нетверезому стані в умовах особливого періоду.
Факт перебування на військовій службі та перебування в стані алкогольного сп`яніння 21.11.2019 скаржником не заперечується.
Відповідно до абз. 11 ст.1 ЗУ «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» (Указ N 303/2014).
Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.04.2018 року, справа №205/1993/17-ц.
Тобто, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та триває до оголошення рішення про демобілізацію.
На даний момент рішення про порядок і терміни проведення демобілізації Президентом України не приймалося, що свідчить про те, що Міністерство оборони України та Збройні Сили України в період з 18.03.2014 року функціонують в умовах особливого періоду.
Таким чином, особливий період в Україні діє і діяв на момент вчинення ОСОБА_5 21 листопада 2019 року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.172-20 КУпАП.
Враховуючи вищенаведені докази, які в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи і узгоджуються між собою та відтворюють картину вчиненого правопорушення, суддя знаходить доводи скаржника про те, що його діях відсутні склад і подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, безпідставними.
Звертає суд увагу і на ту обставину, що в апеляційному суді ОСОБА_1 будь-яких додаткових обставин, окрім викладених в скарзі, не повідомив, жодних клопотань чи доказів не подавав.
Інші доводи сторони захисту, зокрема щодо його морального-психологічного стану, наявності на утриманні неповнолітніх дітей, не підтверджені матеріалами справи, а також не були надані суду апеляційної інстанції скаржником.
У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Суддя суду першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення відповідно до вимог ч.2 ст.33 КУпАП врахував характер правопорушення, дані про особу винного, які наявні в матеріалах справи, інші обставини справи, а тому призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, з чим повністю погоджується і апеляційний суд, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Володимир-Волинського міського суду від 27 листопада 2019 року щодо нього – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Волинського апеляційного суду          О.М.Клок