П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 420/2767/19	
Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
12:51 год., м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
06.11.2019 року;
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді - Єщенка О.В.
                           суддів                      - Димерлія О.О.
                                                            - Танасогло Т.М.
За участю: секретаря - Іщенка В.О.
      представника апелянта - Анісімової А.В. (довіреність від 02.01.2020 року)
      представника відповідача - Топорова О.М. (ордер від 13.12.2019 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2019 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:
Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного бюджету  України суму  штрафних санкцій у розмірі 204  000 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що у період з 22.08.2018 року по 23.08.2018 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області проведено планову перевірку характеристик продукції у ФОП ОСОБА_1 , за результатом якої виявлено ряд порушень вимог технічних регламентів. Вказані обставини стали підставою для оформлення протоколу про правопорушення з подальшим притягненням відповідача до відповідальності та накладення штрафних санкцій у загальному розмірі 204  000 грн. Оскільки у встановлений строк відповідачем не перераховано суму штрафних санкцій до бюджету, у позивача виникли всі підстави для їх стягнення в судовому порядку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Також, 23.10.2019 року до суду першої інстанції ФОП ОСОБА_1 подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення з позивача витрат, понесені на правову допомогу, у розмірі 15 000 грн.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2019 року частково задоволено заяву ФОП ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі №420/2767/19 про стягнення витрат на правову допомогу. Суд стягнув з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу  у розмірі 10 000 грн. У задоволенні решти вимог заяви суд відмовив.
В апеляційній скарзі Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та відмовити у задоволенні заяви про стягнення з суб`єкта владних повноважень витрат на правову допомогу.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч.ч. 6, 7 вказаної статті адміністративного процесуального законодавства у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При цьому, під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалась відповідачу адвокатом Топоровим О.В. згідно договору від 04.06.2019 року.
Судом першої інстанції вірно враховано, що у п. 3 Договору сторони домовилися про те, що  оплата гонорару  у вказаній справі  у суді першої інстанції складає 15  000 грн., тобто сторони домовились про фіксований розмір витрат.
На підтвердження понесення цих витрат відповідачем надано дублікати банківських квитанцій від 11.06.2019 року про оплату коштів за договором  в сумі 14 500 грн. та від 12.06.2019 р. на суму 500 грн.
Водночас, оскільки даний спір не є складним, не потребує значного обсягу робіт (надання послуг) та, з огляду на участь представника відповідача лише у двох судових засіданнях, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неспівмірність заявлених до відшкодування коштів із розглядом даної справи.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що вказані обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування за рахунок суб`єкта владних повноважень витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи, з урахуванням висновку суду про їх не співмірність та наявність підстав для зменшення.
Доводи позивача про необґрунтованість цих сум не впливають на правильність визначення судом їх розміру та не спростовують дані, що містяться у матеріалах, наданих на підтвердження правомірності вимог про відшкодування витрат за рахунок Управління.
З огляду на те, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції відповідають дійсним обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 20.01.2020 року.

         Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                             Т.М. Танасогло