Ухвала
    
16 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 756/4951/18
провадження № 61-299ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року у справі за об`єднаними позовами публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у квітні 2018 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») звернулося до суду з трьома позовами до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за проживання у гуртожитку, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 21 000 грн за період з 01 березня 2017 року по 01 березня 2018 року з урахуванням інфляційних втрат; з ОСОБА_2 заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 46 550 грн за період з 01 березня 2017 року по серпень 2018 року; з ОСОБА_1 заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 47 600,00 грн за період з 01 березня 2017 року по серпень 2018 року з урахуванням інфляційних втрат.
 
Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 27 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року рішення Оболонського районного суду м.Києва від 27 травня 2019 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в рахунок відшкодування витрат, понесених власником за житлово-комунальні послуги  8 001,90 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в рахунок відшкодування витрат, понесених власником за житлово-комунальні послуги 8 301,90 грн, інфляційні втрати - 722,97 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в рахунок відшкодування витрат, понесених власником за житлово-комунальні послуги - 5 310,03 грн, інфляційній втрати - 449,27 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
09 січня 2019 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року.  ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.  
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ціна позову у справі № 756/4951/18 становить 115 150 грн (21 000 грн + 46 550 грн + 47 600,00 грн) та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 756/4951/18 є малозначною у силу вимог закону. 
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судами проігноровано усталену судову практику, зокрема, постанови Верховного Суду  України від 18 травня 2016 року у проваджені     № 6-2535цс15, від 31 жовтня 2018 року у справі № 404/5252/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 489/2849/16-ц, щодо презумпції правомірності правочину. Проте,  ОСОБА_1 не обґрунтовує в чому саме проявляється ігнорування та чому саме справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
 
Крім того, ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але має для неї виняткове значення, оскільки стосується стягнення боргу з неї. Проте  ОСОБА_1 не обґрунтовує, чому справа має виняткове значення для відповідача. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для  ОСОБА_1 .
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року у справі за об`єднаними позовами публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                   І. О. Дундар