УХВАЛА
про відмову у відводі
28 лютого 2020 року 
м. Київ
справа №480/1805/19
провадження №Зн/9901/26/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П. у справі № 480/1805/19 за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в:
У травні 2019 року Державне підприємство «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, в якому, беручи до уваги заяву про часткову зміну предмету позову, просило суд:
а) визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в наданні в постійне користування земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області, загальною площею 1947,1509 га, викладену в листі від 24.05.2019 №     С-6844-3328/21-19; 
б) зобов`язати надати Державному підприємству «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» в постійне користування зазначені Державним підприємством «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області, загальною площею 1947,1509 га.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019, що було залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2019, позов задоволено повністю.
Головне управління Держгеокадастру у Сумській області з вказаними вище судовими рішеннями не погодилося, тому звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило суд скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2019 та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.
10.01.2020 до Верховного Суду від Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надійшло клопотання про закриття провадження у справі.
13.02.2020 до Верховного Суду від ОСОБА_1 і ОСОБА_2 надійшли заяви про приєднання до касаційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі №     480/1805/19.
Ухвалою Верховного Суду від 18.02.2020 заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про приєднання до касаційної скарги прийнято до провадження і призначено для спільного розгляду з касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі № 480/1805/19.
Постановою Верховного Суду від 19.02.2020 касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області та за заявою про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено частково:
А) Скасовано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі №480/1805/19.
Б) Закрито провадження у справі № 480/1805/19.
В) Роз`яснено позивачеві, що справу належить розглядати в порядку господарського судочинства, а також роз`яснити, що позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
24.02.2020 Державне підприємство «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду подало заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №480/1805/19.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2020 визначено склад колегії суддів для розгляду цієї справи: суддя-доповідач: Єзеров А.А., судді: Кравчук В.М., Стародуб О.П.
26.02.2020 Державне підприємство «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» подало безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду заяву про відвід судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П. у справі №480/1805/19.
На обґрунтування поданої заяви скаржник покликається на те, що суд касаційної інстанції, посилаючись на справу № 920/691/18, не взяв до уваги вже встановлені в межах згаданої справи обставини.
Заявник зазначає, що суд касаційної інстанції, ухвалюючи постанову про закриття провадження у справі №480/1805/19, допустив процесуальні порушення щодо розгляду справи, зокрема, позиція суду касаційної інстанції  про приєднання заяв громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до касаційної скарги Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» свідчить про упереджене ставлення до справи і вказувала на незаконність ухвалення надалі судового рішення з огляду на приписи частини 6 статті 328 КАС України. Також, на думку скаржника, суд не зважив на приписи частини шостої статті 346 КАС України, оскільки розглядаючи клопотання про закриття провадження з огляду на порушення юрисдикції, суд касаційної інстанції перебрав на себе повноваження Великої Палати Верховного Суду.
Дослідивши аргументи, викладені у заяві про відвід суддів, колегія суддів дійшла висновку про те, що немає підстав для задоволення цієї заяви з огляду на таке.
Частинами першою-третьою статті 39 КАС України передбачено, що за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
Згідно з положеннями частини першої статті 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.
Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначено статтею 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею     31 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, а саме - неприпустимою є повторна участь судді в розгляді адміністративної справи.
Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї самої статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.
Як на підставу про відвід суддів позивач покликається на юридичні приписи статті 36 КАС України, нормативна конструкція яких, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.
У цьому світлі Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості колегія суддів вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною.
(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).
Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.
Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.
Тому коли сторони стверджують про те, що судді недостатньо об`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.
Водночас колегія суддів підкреслює, що не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про наявність відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними й допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П. у справі № 480/1805/19, Верховний Cуд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.
Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС України).
Наведені заявником аргументи стосовно ухвалення колегією суддів у складі: судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П. постанови Верховного Суду від 19.02.2020 про закриття провадження у справі № 480/1805/19 свідчать саме про незгоду сторони з рішенням, яке ухвалила колегія суддів, що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини четвертої статті 36 КАС України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.
У заяві про відвід не наведено фактів прояву суддями поведінки, яка б свідчила про їхню упередженість чи небезсторонність у цій справі.
Заявник вважає, що суд касаційної інстанції незаконно взяв до уваги твердження заявників про порушення їхніх прав, оскільки таке твердження не було предметом дослідження у цій справі в судах попередніх інстанцій.
Між тим, Верховним Судом було закрито провадження у справі через існування спору про право цивільне  і можливість порушення речових прав на земельну ділянку як позивача, так і осіб, що приєдналися до касаційної скарги. При цьому, правова оцінка речовим правам або конкретним документам Верховним Судом у цій справі не надавалася.
Також заявник зазначає, що суд касаційної інстанції, ухвалюючи постанову про закриття провадження у справі № 480/1805/19, допустив процесуальні порушення щодо розгляду справи, зокрема, як зазначає заявник, позиція суду касаційної інстанції суд про приєднання заяви громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до касаційної скарги Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» свідчить про упереджене ставлення до справи та вказувала на незаконність ухвалення надалі судового рішення з огляду на приписи частини шостої статті 328 КАС України.  Тобто, на думку заявника, залучивши до участі в справі в якості співзаявників осіб, які не брали участі у справі та не подавали апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, суд касаційної інстанції порушив частину шосту статті 328 КАС України.
Колегія суддів зауважує, що оцінку обґрунтованості заяв громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про приєднання до касаційної скарги Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» Верховний Суд надав у своїх ухвалі від 18.02.2020, а доводи заявника стосовно цього зводяться до переоцінки вказаних обставин та незгоди скаржника з позицією Верховного Суду щодо їхньої оцінки, що не вказує на наявність обставин, які б свідчили про упередженість чи небезсторонність колегії суддів.
Також скаржник вважає, що суд касаційної інстанції на порушення вимог статті 345 КАС України призначив розгляд справи в порядку письмового провадження, що суперечить вичерпному переліку обставин при яких суд касаційної інстанції має право перейти в письмове провадження.
Такі аргументи скаржника є необґрунтованими та надуманими, оскільки КАС України не встановлює вимог щодо обов`язкового розгляду справи в судовому засіданні в суді касаційної інстанції. Ці обставини також не дають підстав для висновку, що судді під розгляду справи допустили порушення вимог стандарту безсторонності та неупередженості у своїй процесуальній діяльності.
Також, на думку скаржника, суд не зважив на приписи частини шостої статті 346 КАС України, оскільки розглядаючи клопотання про закриття провадження з огляду на порушення юрисдикції, суд касаційної інстанції перебрав на себе повноваження Великої Палати Верховного Суду.
Верховний Суд зазначає, що скаржник  не заявляв клопотання про необхідність передання цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а колегія суддів, яка розглядала справу, також не вбачала підстав вчинення такої процесуальної дії відповідно до статті 346 КАС України. Позиція ж скаржника ґрунтується на суб`єктивному розуміння відповідних положень КАС України та не підтверджує в жоден спосіб те, що колегія суддів не дотрималася вимог щодо безсторонності та неупередженості під час здійснення судочинства.
Отже, аргументи, якими позивач мотивує заяву про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П. не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності суддів, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.
Інших підстав, визначених статтею 36 чи статтею 37 КАС України, які б свідчили про особисту упередженість суддів Єзерова А.А., Кравчука В.М. та Стародуба О.П. або їхню необ`єктивність під час розгляду справи № 480/1805/19 позивач у своїй заяві не вказав, а Верховний Суд під час розгляду відповідної заяви таких підстав також не встановив.
За таких обставин заяву Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука   В.М., Стародуба О.П. у справі № 480/1805/19 слід визнати необґрунтованою.
За правилами частини четвертої статті 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Керуючись положеннями статей 36, 39, 40, 236 КАС України,
у х в а л и в:
1. Визнати необґрунтованою заяву Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача: Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П. у справі №480/1805/19 за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
2. Передати заяву Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба   О.П. у справі № 480/1805/19 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому КАС України, для розв`язання питання про відвід.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                  А.А. Єзеров

Суддя                                                                      В.М. Кравчук

Суддя                                                                      О.П. Стародуб