УХВАЛА

18 лютого 2020 року  
Київ
справа № 826/2510/18
адміністративне провадження № К/9901/758/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Гусака М.Б.,  Усенко Є.А., 
перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС, який є правонаступником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019 у справі №826/2510/18 за позовом Дочірнього підприємства «Лакталіс-Україна» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
02.01.2020 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Офісу великих платників податків ДПС (далі - Офіс ВПП ДПС, скаржник) направлена до суду поштою 28.12.2019. 
Одночасно Офісом ВПП ДПС було подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке вмотивоване тим, що вперше касаційна скарга у цій справі була подана в строки, визначені процесуальним законодавством, проте у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору була залишена без руху. Ухвалою суду від 03.07.2019 за клопотанням Офісу ВПП ДФС було продовжено строк для усунення недоліків, а в подальшому ухвалою Верховного Суду від 29.07.2019 касаційну скаргу повернуто у зв`язку з не усуненням недоліків. Зазначає, що ним вчинялися дії щодо своєчасної сплати судового збору та при першій можливості судовий збір за подання касаційної скарги у цій справі було сплачено, про що додається платіжне доручення від 24.07.2019. Отже, відповідачем було вжито всі необхідні заходи щодо своєчасної сплати судового збору за подачу касаційної скарги, проте через обставини, які не залежать від волі відповідача та знаходяться поза межами його контролю (арешт рахунку) судовий збір не був сплачений своєчасно, що свідчить про поважність причин пропуску строку та наявність підстав для його поновлення. 
Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, Верховний Суд ухвалою від 23.01.2020 визнав їх неповажними та запропоновав скаржнику у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати заяву про поновлення пропущеного строку із зазначенням інших (поважних) причин пропуску строку на касаційне оскарження.
На виконання вимог цієї ухвали від Офісу ВПП ДФС 13.02.2020 надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження, яка вмотивована тим, що при первинному зверненні з касаційною скаргою відповідач був позбавлений можливості сплати судовий збір у зв`язку зупиненням операцій з бюджетними коштами, через виконавчі провадження щодо безспірного списання коштів. Зазначає, що відсутність коштів для сплати судового збору перешкоджала їм реалізувати свої завдання та виконувати обов`язки. Офісом ВПП ДПС вживалися всі необхідні заходи та залежні від нього дії щодо здійснення сплати судового збору у цій справі і, звертаючись до суду з касаційною скаргою повторно, судовий збір сплачено. Ці обставини, на думку скаржника, є об`єктивними та не залежать від волі Офісу ВПП ДПС, а тому відповідач просить визнати причини пропуску строку поважними та поновити його. Звертає увагу, що Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає строкових обмежень звернення до суду протягом одного року, за умови поважності причин пропуску строку касаційного оскарження. Крім того, скаржником враховано вимоги суду, зокрема, касаційну скаргу приведено у відповідність до вимог КАС України, та після отримання всіх повернутих матеріалів, Офісом ВПП ДПС повторно у найкоротший строк без зайвих зволікань подано касаційну скаргу. Просить Суд врахувати, що Офіс ВПП ДПС подає цю касаційну скаргу для подальшого відстоювання позиції контролюючого органу, отже строк на касаційне оскарження поновлюється, якщо касаційна скарга подана в межах річного строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України. 
Крім того, причиною пропуску строку на касаційне оскарження стало також повернення Верховним Судом повторно поданої касаційної скарги Офісом ВПП ДПС, оскільки уточнена касаційна скарг не містила обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скарг. При цьому колегією суддів встановлено, що ухвалу Верховного Суду від 23.10.2019 про повернення вдруге поданої касаційної скарги з доданими матеріалами, зокрема, копій платіжного доручення, у цій справі скаржником отримано 08.11.2019. Втрете цю касаційну скаргу направлено до суду поштою лише 28.12.2019, тобто майже через два місяці після повернення касаційної скарги та через 25 днів після отримання оригіналу платіжного доручення, що свідчить про необґрунтоване зволікання з боку скаржника щодо наступного звернення до суду з цією касаційною скаргою у найкоротший термін враховуючи і той факт, що усунення суб`єктивних причин, які стали підставою для повернення попередньо поданої касаційної скарги не вимагало багато часу. Окрім того скаржник, мотивуючи поважність причин пропуску встановленого строку на касаційне оскарження отриманням оригіналу платіжного доручення 02.12.2019, жодним чином не вказав на можливість цих причин вплинути саме на тривалість пропуску такого строку.
Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами, а сама собою сплата судового збору суб`єктом владних повноважень при повторному зверненні до касаційного суду не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб`єктом дій, спрямованих на забезпечення касаційного оскарження судового рішення. У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава повинна дотримуватися раніше згаданого принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Сама собою сплата судового збору суб`єктом владних повноважень при повторному зверненні до касаційного суду не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб`єктом дій, спрямованих на забезпечення касаційного оскарження судового рішення.
Відповідно до статті 129 Конституції України та статей 2, 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 травня 2008 року «Надточій проти України» принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Доводи скаржника про наявність поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, а саме: про неможливість сплати судового збору при зверненні з касаційною скаргою у цій справі вперше - колегія суддів визнає їх неповажними, оскільки неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних чи фінансових складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору.
Щодо інших доводів скаржника про те, що КАС України передбачає право скаржника звернутися зі скаргою протягом одного року, є безпідставними та свідчать про самостійне (довільне) тлумачення ним норм процесуального права, якими визначено присічний строк на касаційне оскарження судових рішень суб`єктами владних повноважень незалежно від поважності причин пропуску строку.
Слід зазначити, що право на апеляційний та у визначених законом випадках касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, якщо вона не залежить від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон №460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України відповідач, який діє як суб`єкт владних повноважень, однак має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на касаційне оскарження судового рішення, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особа, зацікавлена в її поданні, повинен вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
За змістом пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Отже, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки наведені скаржником підстави для поновлення такого строку є неповажними.
На підставі наведеного, керуючись пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №460-IX та частиною третьою статті 3, пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити Офісу великих платників податків ДПС, який є правонаступником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, в задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, визнавши зазначені в ньому причини пропуску строку неповажними.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС, який є правонаступником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019 у справі №826/2510/18.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон
М.Б. Гусак 
 Є.А. Усенко ,
Судді Верховного Суду