УХВАЛА

10 лютого 2020 року 
м. Київ

Справа №  917/1679/19 
          
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Ткач І.В. - головуючий, Кондратова І.Д., Стратієнко Л.В.,

розглянувши касаційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2019
(головуючий суддя Гетьман Р.А., судді Дучал Н.М., Склярук О.І.)
у справі №917/1679/19 Господарського суду Полтавської області
за позовом Приватного підприємства "ЯВІР-2005"
до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"
про стягнення 145 300,98 грн,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2020 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 у справі №917/1679/19.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2019, що оскаржується в частині стягнення витрат на правничу допомогу, рішення Господарського суду Полтавської області від 24.10.2019 у справі №917/1679/19 скасоване в частині відмови у відшкодуванні витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката позивача в сумі 13 000,00 грн та в цій частині прийняте нове рішення, яким стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на користь Приватного підприємства "ЯВІР-2005" 13 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині рішення Господарського суду Полтавської області від 24.10.2019 у справі №917/1679/19 залишене без змін. Стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на користь Приватного підприємства "ЯВІР-2005" 5 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. Стягнуто з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 2 881,50 грн за подання апеляційної скарги.

Перевіривши доводи заявника касаційної скарги та дослідивши додані до скарги матеріали, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 

За приписами пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року - 1921 гривні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 145 300,98 грн заборгованості, у тому числі 121 084,15 грн за надані послуги охорони згідно з договором про надання послуг з фізичної охорони №12-02-19/5 від 12.02.2019 та 24 216,83 грн штрафу. Справа №917/1679/19 є малозначною.

У касаційній скарзі заявник просить суд відкрити касаційне провадження з підстави, передбаченої п. п. "а" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. Заявник вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідач не погоджується з постановою суду апеляційної інстанції в частині стягнення витрат на правничу правову допомогу в сумі 16 000,00 грн. Доводи заявника зводяться до того, що суд апеляційної інстанції, в порушення ст.ст. 86, 236 ГПК України, дійшов неправомірного висновку про доведеність фактичного здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 14.11.2018 у справі №910/8682/18, від 05.02.2019 у справі №906/194/18, у додаткових постановах Верховного Суду від 13.06.2019 у справі №924/632/18, від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. 

Проте, з огляду на зміст касаційної скарги, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи, у контексті прийнятої у даній справі постанови, не дають підстав для висновку про те, що справа містить виключну правову проблему та має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів у справі, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 300 ГПК України). Тому пов`язані з наведеним аргументи скаржника не можуть бути прийняті Верховним Судом.

Не може бути прийнято й посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду, викладені ним у постановах від 14.11.2018 у справі №910/8682/18, від 05.02.2019 у справі №906/194/18, у додаткових постановах Верховного Суду від 13.06.2019 у справі №924/632/18, від 24.01.2019 у справі №910/15944/17, оскільки такі постанови прийнято за інших фактичних обставин у цих справах.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність обставин, що підпадають під дію підпункту "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, за яких суд міг би визнати справу №917/1679/19 такою, судові рішення у якій можуть бути переглянуті у касаційному порядку. 

Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі №917/1679/19 за касаційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                І. Ткач

Судді                                                                                                    І. Кондратова

                                                                                                    Л. Стратієнко