ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року	Львів	Справа № 813/1180/18 пров. № 857/12733/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів - Онишкевича Т. В., Попка Я. С.,
за участю секретаря судового засідання - Цар М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової прокуратури Західного регіону України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року (постановлену головуючим суддею Грень Н. М. об 11:58 год у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,
                                                       В С Т А Н О В И В:
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року, залишеним без змін постановами судів апеляційної та касаційної інстанцій, задоволено частково позов ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправним та скасовано наказ Військової прокуратури Західного регіону України від 24 січня 2018 року              № 41к «Про внесення змін в наказ військового прокурора Західного регіону України від 29.12.2017 року №740 к», яким зменшено ОСОБА_1 виплату компенсації при звільненні за всі дні невикористаної щорічної відпустки; зобов`язано Військову прокуратуру Західного регіону України виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за всі дні невикористаної щорічної відпустки (90 календарних днів) в розмірі 101580,90 грн; стягнуто з Військової прокуратури Західного регіону України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку, з 31 грудня 2017 року по день фактичного розрахунку.
19 квітня 2019 року позивачем подано до суду заяву про зміну способу виконання рішення суду в частині стягнення з Військової прокуратури Західного регіону України на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, з 31 грудня 2017 року по день фактичного розрахунку, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 31 грудня 2017 року по день фактичного розрахунку - 11 лютого 2019 року.
Також позивач просив встановити контроль за виконанням судового рішення у даній справі в частині виконання зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку шляхом зобов`язання відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення протягом двох тижнів. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року заяву позивача задоволено частково, змінено спосіб виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року на зобов`язання Військової прокуратури Західного регіону України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку, з 31 грудня 2017 року по день фактичного розрахунку -                11 лютого 2019 року. Зобов`язано Військову прокуратуру Західного регіону України подати до суду протягом 60 днів з дня отримання копії ухвали звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Військова прокуратура Західного регіону України подала апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні заяви відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що змінюючи спосіб виконання рішення із стягнення коштів на зобов`язання вчинити дії, змінено резолютивну частину рішення суду та вирішено питання, що не були предметом дослідження судом при розгляді справи по суті. Зазначає, що зміна способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права, а тому заява позивача задоволенню не підлягає.
Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.
Позивач в судовому засіданні заперечили проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просили відмовити в її задоволенні.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника відповідача та позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до частин першої, третьої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі здійснюється з метою належного та якісного його виконання у процесі виконавчого провадження. Тобто, під зміною способу і порядку виконання рішення суду розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Підставою для застосування правил статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України є обставини, що перешкоджають належним чином виконати судове рішення в адміністративній справі (ускладнюють його виконання) або роблять його виконання неможливим. 
Як встановлено з матеріалів справи, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року, яке набрало законної сили 04 вересня 2018 року, в частині стягнення з Військової прокуратури Західного регіону України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, з 31 грудня 2017 року по день фактичного розрахунку, не виконане органом Державної казначейської служби України у зв`язку із незазначенням судом суми, що підлягає стягненню, у зв`язку з чим відповідний виконавчий лист було повернуто. 
Таким чином, незазначення судом у резолютивній частині судового рішення конкретної суми, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 як середній заробіток за весь час затримки розрахунку, перешкоджає належному виконанню зазначеного судового рішення.
Суд звертає увагу, що відповідно до положень частини третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України", пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України", пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України», тощо).
Подальше невиконання судового рішення в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за відсутності визначеної конкретної суми стягнення та невжиття ефективних заходів щодо виконання рішення суду в цій частині могло б свідчити про відсутність ефективних механізмів правового захисту та порушення принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.
Враховуючи те, що наведені обставини роблять неможливим виконання рішення суду у визначений початково спосіб, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зміни способу виконання рішення суду у даній справі із стягнення з відповідача суми заборгованості на зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку.
Застосування такого способу виконання є найбільш ефективним за відсутності відомостей про суму боргу.
Покликання скаржника на те, що змінюючи спосіб виконання рішення суду вирішено питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки зміна способу і порядку виконання рішення суду не змінює та не зачіпає суті самого судового рішення, сутністю якого є поновлення прав позивача на належні йому виплати при звільненні з органів військової прокуратури у певному розмірі.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-
                                                       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової прокуратури Західного регіону України залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня             2019 року у справі № 813/1180/18 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Я. С. Попко  	
Повне судове рішення складено 29.01.2020