Ухвала
31 січня 2020 року
місто Київ
 
справа № 707/2118/19
провадження № 61-1639ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про визнання дій протиправними та відновлення становища споживача електричної енергії, яке існувало до порушення,
ВСТАНОВИВ:
02 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ПАТ «Черкасиобленерго» про визнання дій протиправними та відновлення становища споживача електричної енергії, яке існувало до порушення.
Позов обґрунтовано тим, що він з 1998 року є власником земельної ділянки с. Тубільці Черкаського району Черкаської області. На вказаній земельній ділянці знаходиться електрична опора із електричним лічильником від якого виходить розетка. По мірі необхідності він користувався електроенергією від цієї розетки та сплачував кошти за електроенергію згідно показників лічильника, які знімав контролер Черкаського РЕМ. Протягом останніх років користування не відбувалося. В кінці липня 2019 року від розетки на вказаній електроопорі була встановлена світлодіодна лампа з датчиком руху для освітлення.
30 липня 2019 року працівниками ПАТ «Черкасиобленерго» складено акт про порушення № 003362, відповідно до якого ОСОБА_1 порушив пункти 5.5.5.1., 1.2.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ). 
Складено акт № 30.07.19 про пломбування засобів обліку та акт № 1/30.07.19 про пломбування вилученого доказу. 
На підставі цих актів працівники відповідача відрізали лічильник від живлення електричної мережі, закрили та опломбували шафу (металевий ящик) в якому знаходиться лічильник. 22 серпня 2019 року відбулося засідання з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ в присутності споживача, за результатами якого комісія прийняла рішення в якому визнала позивача причетним до порушення; провела розрахунок обсягу вартості не облікової електроенергії на загальну суму 44 541,82 грн; довела та роз`яснила, що нарахована сума повинна бути сплачена протягом 30 календарних днів 
від дня отримання рахунку. Також були надані попередження на відключення позивача по о/р 165172 (71190040464) та розрахунок обсягу та вартості не облікованої електричної енергії. Дії ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_1 вважає протиправними, безпідставними та такими, що порушують його права.
ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними дії ПАТ «Черкасиобленерго» щодо відключення його від електропостачання, шляхом відрізання електрокабелю від лічильника електроенергії та закриття і опломбування шафи в якій міститься лічильник, та зобов`язати ПАТ «Черкасиобленерго» відновити попереднє становище споживача електроенергії, шляхом відновлення електропостачання.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2019 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 відхилено, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2019 року залишено без змін.
Апеляційний суд відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги представника позивача, врахував зокрема наявний в матеріалах справи 
Акт про порушення № 003362 від 30 липня 2019 року згідно з яким працівниками ПАТ «Черкасиобленерго» було виявлено порушення 
ОСОБА_1 ПРРЕЕ, а саме самовільне підключення електроустановки до електричної мережі електропостачальника без укладення відповідного договору. В пункті 1 вказаного Акту зазначено, що засоби обліку відсутні. Акт підписано представниками постачальника електроенергії та 
ОСОБА_1 без зауважень.
У січні 2020 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Черкаського районного суду Черкаської області 
від 09 жовтня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду 
від 17 грудня 2019 року у цивільній справі № 707/2118/19.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судом першої інстанції справу № 707/2118/19 розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, як малозначну справу незнаної складності.
Отже віднесення справи № 707/2118/19 до категорії малозначних для її учасників було передбачуваним. 
Враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин, категорію та складність справи, значення справи для сторін, справа № 707/2118/19 є справою незначної складності, не належить до справ які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.
Таким чином для цілей Цивільного процесуального кодексу України справа № 707/2118/19 є малозначною.
ОСОБА_1 вважав, що його касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні його клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням. Крім того є необхідним вироблення єдиної судової практики щодо застосування частини четвертої статті 265 ЦПК України.
Натомість підстав вважати, що касаційна скарга ОСОБА_1 у справі № 707/2118/19 стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, судом не встановлено.
ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд справи № 707/2118/19.
Сама по собі незгода позивача із ухваленими судовими рішеннями не є підставою для відкриття касаційного провадження у малознаній справі.
Крім того відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).
Крім того, Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Судом касаційної інстанції не встановлено підстав передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для касаційного оскарження судових рішень у малозначній справі № 707/2118/19.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Отже касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; віднесення справи до категорії малозначних було передбачуваним; справа № 707/2118/19 розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність обставин передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлена, тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у цивільній справі 
№ 707/2118/19 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                               В. В. Шипович