КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №201/8176/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/3891/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
24 лютого 2020 року                                                  місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних  справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Коцюрби О.П., Нежури В.А., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування,
 
В С Т А Н О В И В :
 
27 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила, з врахуванням змін та доповнень, стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у розмірі 44 688,09 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 жовтня 2017 року на вулиці Шмідта в місті Дніпро мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes Sprinter», номерний знак                    НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача, та транспортного засобу марки «Lada Largus», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який належить на праві власності позивачці.
Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2017 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_3 , внаслідок порушення ним правил дорожнього руху. 
Разом з тим, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року вказану постанову Кіровського районного суду       м. Дніпропетровська було скасовано, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Враховуючи, що вина водія, який керував належним їй транспортним засобом, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відсутня, позивачка в досудовому порядку звернулась до відповідача, у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, з вимогою виплатити страхове відшкодування.
Однак, відповідач відмовив позивачці у здійснення такої виплати, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність у застрахованої особи внаслідок настання порожньо-транспортної пригоди не виникла.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1   відмовлено.
На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що оскільки вину особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у відповідача, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якою було пошкоджено транспортний засіб позивачки, не встановлено, тому суд вважає, що в даному випадку її цивільно-правова відповідальність в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди           ( страхового випадку ) не виникла.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.
Просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 17 жовтня 2017 року на вулиці Шмідта в місті Дніпро мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача за полісом АК/6644528, та транспортного засобу марки «Lada Largus», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який належить на праві власності позивачці ( а.с. 9, 12, 13-14, 95 ).
Відповідно до звіту №31/05/18 про оцінку транспортного засобу марки «Lada Largus», номерний знак НОМЕР_2 ,  вартість матеріального збитку становить 44 688,09 грн. ( а.с. 17-22 ).
Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2017 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія транспортного засобу марки «Lada Largus», номерний знак           НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , внаслідок порушення ним ПДР України ( а.с. 12 ).
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року вказану постанову Кіровського районного суду                  м. Дніпропетровська було скасовано, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ( а.с. 13-14 ).
Таким чином, у діях ОСОБА_3 не було встановлено порушень правил дорожнього руху України та вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортні засоби марки «Mercedes Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 , та марки «Lada Largus», номерний знак НОМЕР_2 , отримали механічні пошкодження.
ОСОБА_1 звернулася до відповідача, у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність забезпеченого транспортного засобу, яким керував учасник дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_2 , з вимогою виплатити їй страхове відшкодування.
Проте, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відмовило у виплаті страхового відшкодування з посиланням, зокрема, на те, що винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_3 та за відсутності документа, що підтверджує вину їх страхувальника ( а.с. 15, 85 ).
27 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом ( а.с. 1-5, 90-91 ).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1   відмовлено з посиланням на їх необґрунтованість ( а.с. 107-109 ).
При цьому, на переконання апеляційного суду, місцевий суд вірно зазначив, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року, яка набрала законної сили, порушень правил дорожнього руху України з боку водія транспортного засобу марки «Mercedes Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та його вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не встановлено.
Окрім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про те, що позивачка не надала документ, що підтверджує вину страхувальника - ТОВ ВФ «Технополіс», власника автомобіля «Mercedes Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 , за договором №АК/6644528 від 19 червня 2017 року ( а.с. 85 ).
Таким чином, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що в даному випадку цивільно-правова відповідальність в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди ( страхового випадку ) не виникла у ОСОБА_2 та його страховика, оскільки вини особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у відповідача не встановлено.
Зазначене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду викладених в постанові від 05 вересня 2019 року по справі №234/16272/15-ц. 
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 1188 ЦК України, ст.ст. 6, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 5, 10, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про залишення позовних вимог без задоволення за їх необґрунтованістю.
А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 1, 5, 6, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 980 ЦК України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.
Посилання апелянта на те, що судом мали бути враховані викладені висновки в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року по справі №6-9355св13 не є належною правовою підставою для задоволення апеляційних вимог, оскільки зазначене судове рішення було ухвалено за інших обставини справи, зокрема, наявності двох учасників дорожньо-транспортної пригоди та невинуватості самого позивача.
Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що законом не пов`язано настання страхового випадку і здійснення страхового відшкодування лише після встановлення вини особи, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.
А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.
Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5,10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

 

 

 
 
Головуючий                                                                А.С. Сержанюк

 
 
Судді:                                                                          О.П. Коцюрба

 
 
В.А. Нежура