ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Гаврилюк В.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року                                                                                     Справа № 580/3542/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді                      Епель О.В., 
суддів:                                             Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,
за участю секретаря                     Лісник Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Центрального відділу Державної виконавчої служби м.  Черкаси Головного територіального управління юстиції 
                              у Черкаській області
          
про                     визнання неправомірною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 04.11.2019, яка винесена старшим державним виконавцем Центрального ВДВС м.  Черкаси ГТУЮ у Черкаській області Постоєнком М.В. у виконавчому провадженні № 60155670, про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700,00 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року позов задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вчинила залежні від неї дії щодо виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/2269/19, виданого 17.09.2019, однак виконання цього виконавчого листа 02.11.2019 стало неможливим з незалежних від позивача причин (позивач привела малолітню дитину ОСОБА_2 2016 року народження на зустріч з батьком, однак дитина відмовилася спілкуватися та йти до батька).
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що 02.11.2019 було неможливо продовжити зустріч дитини з батьком без присутності позивача, що на зустрічі були батьки боржниці, виникла конфліктна ситуація, дитина відмовилася йти з батьком, про що складено акт та визначено державним виконавцем як невиконання позивачем рішення суду, за що на неї накладено штраф.
Крім того, апелянт зазначає, що суд поклав судові витрати на нього, як на відповідача у справі, але на його думку, вони підлягають стягненню з Державного бюджету України.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2020 відкрито апеляційне провадження у даній справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2020 апелянту відмовлено в задоволенні його клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Відзив на апеляційну скаргу у строк, установлений судом, не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні в Центральному відділі ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області перебуває виконавче провадження № 60155670 з виконання виконавчого листа № 711/2269/19, виданого 17.09.2019 Придніпровським районним судом м. Черкаси, зокрема, про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в реалізації прав бачитися з малолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити порядок участі у вихованні дитини з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином: проводити особисті зустрічі з дитиною без присутності матері кожні першу та третю суботу та неділю місяця з 10 години 00 хвилин та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.
30.10.2019 на адресу Придніпровського районного суду м. Черкаси державний виконавець направив заяву щодо роз`яснення виконавчого документа, в якій просив роз`яснити, які саме обставини він має врахувати при виконанні виконавчого документу.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.11.2019 у справі №  711/2269/19 (провадження № 2-р/711/15/19) у задоволенні зазначеної заяви державного виконавця відмовлено.
01.11.2019 державним виконавцем сформовано вимогу № 51010 для ОСОБА_1
У вказаній вимозі державний виконавець вимагає чітко дотримуватися резолютивної частини виконавчого листа № 711/2269/19, виданого 17.09.2019 Придніпровським районним судом м. Черкаси, а саме:
- з`являтися до визначеного місця побачення батька з дитиною о 10 год. 00 хв. у визначені дати - місце зустрічі, біля центрального входу у ТРЦ «Дніпро Плаза»;
- особисто проводити дочку на побачення з батьком до визначеного місця побачення батька з дитиною о 10:00 год. у визначені дати - місце зустрічі, біля центрального входу у ТРЦ «Дніпро Плаза».
02.11.2019 о 10:10 год. розпочалася зустріч батька з дитиною, проте продовжити її було неможливо без присутності матері.
Державним виконавцем складено акт, в якому також зафіксовано, що на зустрічі були присутні батьки боржниці, у зв`язку з чим виникла конфліктна ситуація.
04.11.2019 державним виконавцем винесено постанову про накладення на позивача штрафу у ВП № 60155670, в якій зазначено, що виконавчий лист від 17.09.2019 №  711/2269/19 не виконується, у зв`язку з чим на позивача накладено штраф у розмірі1700,00 грн.
Позивач, вважаючи вказану постанову державного виконавця протиправною, звернулася до суду з цим позовом. 
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 21.03.2018 № 855/5) (далі -Інструкція № 512/5).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною п`ятою статті 124, частиною третьою статті 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.
У частині першій статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3, частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно зі ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 26 Закону № 1404-VIII у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Відповідно до ст. 63 Закону № 1404-VIIІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Згідно з частиною першою статті 75 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством на державного виконавця покладено зобов`язання забезпечувати повне та своєчасне виконання боржником своїх обов`язків в межах виконавчого провадження та вживати відповідні заходи реагування, зокрема, у вигляді накладення штрафу в разі їх невиконання.
Однак, застосування до боржника таких штрафних санкцій можливе лише за відсутності поважних причин, які фактично унеможливили своєчасне та повне виконання ним своїх обов`язків.
Таким чином, предметом доказування в цій адміністративній справі  є наявність/відсутність  поважних причин, за якими судове  рішення не було виконано, тобто правових підстав для притягнення боржника до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за невиконання такого судового рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що 02.11.2019 позивач привела доньку на побачення з батьком ОСОБА_3 за погодженою адресою і сказала дитині піти до батька, що не спростовується відповідачем. Тобто, позивач виконала всі залежні від неї дії для виконання судового рішення, з приводу якого здійснюється виконавче провадження №  60155670. 
Разом з тим, в процесі зустрічі виникли обставини, які від позивача не залежали, а саме: дитина розплакалася і тримаючи за руку позивача відмовилася гуляти з батьком, силоміць дитину відтягнули від позивача не вдалося, а так як батько ОСОБА_3 наполягав на зустрічі з дитиною без присутності позивача та враховуючи небажання дитини продовжити, зустріч виявилося неможливою.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.
При цьому, у контексті виниклих між сторонами спірних правовідносин апеляційним судом враховується, що відповідно до статті 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом.
Доводи апелянта про те, що 02.11.2019 було неможливо продовжити зустріч дитини з батьком без присутності позивача, що на зустрічі були батьки боржниці, виникла конфліктна ситуація, дитина відмовилася йти з батьком, про що складено акт та визначено державним виконавцем як невиконання позивачем рішення суду, за що на неї накладено штраф, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на вищезазначене.
Водночас, апеляційний суд наголошує, що ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів, які б підтверджували свідоме невиконання позивачем відповідного судового рішення за відсутності жодних поважних причин.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції поклав судові витрати на нього, як на відповідача у справі, а на його думку, вони підлягають стягненню з Державного бюджету України, судова колегія до уваги не приймає, оскільки розподіл судових витрат здійснений судом першої інстанції у відповідності з приписами статті 139 КАС України, шляхом їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який є суб`єктом владних повноважень. 
Доводи апелянта щодо порядку стягнення судового збору засновуються на довільному та неправильному тлумаченні норм процесуального законодавства.
Перевіряючи доводи всіх учасників цієї справи, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи вищевикладене та перевіривши рішення суду у межах доводів та вимог апелянтів, відповідно до статті 308 КАС України, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення цього адміністративного позову.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Таким чином, апеляційна скарга Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року - без змін.
Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального відділу Державної виконавчої служби м.  Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 25 лютого 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: