П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4557/18-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук А.В. 
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
13 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Курка О. П.  Білої Л.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року  (ухвалене в м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в грудні 2018  року позивач  звернувся до суду з позовом до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що його синові ОСОБА_2 , безпідставно було припинено виплату соціальної стипендії на підставі досягнення ОСОБА_2 повноліття. Позивач зазначив, що у стипендіарному відділі Вінницького національного аграрного університету йому було повідомлено , що за вказівкою Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької ОДА виплата соціальної стипендії ОСОБА_2 була припинена. Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. 
25 листопада 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 05 грудня 2019 року, з урахуванням ст. 311 КАС України,  вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що  відповідно довідки деканату Вінницького національного аграрного університету №313 від 09.10.2018 ОСОБА_2  є студентом І курсу факультету технології виробництва і переробки тваринництва спеціальність 204 "Технологія виробництва і переробки продукції тваринництва" денної державної/контрактної форми навчання ВНАУ ІІІ-ІV рівня акредитації (а.с.66). 
При вступі до вказаного навчального закладу, ОСОБА_2 було призначено соціальну стипендію згідно п.26 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської  катастрофи" та її заключних положень.
Проте, по досягненню ОСОБА_2 повноліття останньому було припинено виплату вказаної соціальної стипендії.
Як вказує позивач у позовній заяві йому у стипендіальному відділу Вінницького національного аграрного університету було повідомлено, що припинення ОСОБА_2 виплати  соціальної стипендії відбулось за вказівкою Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької ОДА.
23.11.2018 позивач звернувся до директора Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької ОДА з заявою про надання відповіді щодо порушення норм Конституції України, внаслідок відміни виплати соціальної стипендії ОСОБА_2 , як дитині, батько якої має І категорію ЧАЕС.
Листом від 28.11.2018 року № 27-Д-2390-2 позивачу було роз`яснено підстави зупинення вищезазначеної соціальної стипендії.
Вважаючи, що дії Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької ОДА щодо відмови у виплаті соціальної стипендії його сину порушують  конституційні права та соціальні гарантії позивача як особи, що має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, позивач  звернувся до суду за захистом порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 Питання виплати соціальних стипендій студентам навчальних закладів вищої освіти врегульоване постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 №1045, якою затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати соціальних стипендій студентам (курсантам) вищих навчальних закладів (далі - Порядок №1045). Вказаний Порядок визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати соціальних стипендій студентам (курсантам) державних вищих навчальних закладів III-IV рівня акредитації та вищих навчальних закладів I-II рівня акредитації, що входять до їх складу, без статусу окремих юридичних осіб, які навчаються за денною формою за державним замовленням (далі - бюджетні кошти), а саме: студентам, крім тих, що навчаються за спеціальностями галузі знань "Державне управління" або за спеціальністю "Публічне управління та адміністрування" за замовленням Нацдержслужби (далі - студенти); курсантам невійськових вищих навчальних закладів цивільної авіації, морського і річкового транспорту (далі - курсанти).
В силу підпункту 2 пункту 4 Порядку №1045 право на соціальні стипендії мають студенти (курсанти), які не перебувають в академічній відпустці, із числа осіб, які мають право на отримання соціальної стипендії відповідно до статей 20-22 і 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Статтею 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 1.
Так, відповідно пункту 26 вказаної статті вступ поза конкурсом до державних вищих закладів освіти, професійно-технічних закладів освіти та на курси для професійного навчання з обов`язковим наданням гуртожитку на час навчання тим, хто не має житла, і виплатою соціальної стипендії в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, незалежно від місця навчання на території України.
Крім того, статтею 20 зазначеного закону визначено, що пільги, передбачені пунктом 26 цієї статті, поширюються на неповнолітніх дітей громадян, віднесених до категорії 1.
Аналізуючи доводи апелянта, що ОСОБА_2 , синові позивача, безпідставно було припинено соціальну стипендію після досягнення ним повноліття, колегія суддів  зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка віднесена до 1-ї категорії ЧАЕС. 
Після вступу ОСОБА_2 до Вінницького національного аграрного університету останньому було призначено соціальну стипендію  згідно п.26 ст.20 Закону України  "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської  катастрофи" та її заключних положень.
Так, пунктом 26 вказаної статті визначено, що  вступ поза конкурсом до державних вищих закладів освіти, професійно-технічних закладів освіти та на курси для професійного навчання з обов`язковим наданням гуртожитку на час навчання тим, хто не має житла, і виплатою соціальної стипендії в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, незалежно від місця навчання на території України. Особи, які закінчили середні та професійно-технічні заклади освіти з відзнакою (відмінними оцінками), приймаються без екзаменів до державних вищих закладів освіти за результатами співбесіди. Зазначені особи навчаються в цих закладах освіти за рахунок держави;
Водночас, колегія суддів зауважує, що в заключній частині ст. 20 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської  катастрофи" на яку також посилається позивач вказано, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 17, 26, 27 цієї статті, поширюються на неповнолітніх дітей померлих громадян, віднесених до категорії 1, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою. Пільги, передбачені пунктом 26 цієї статті, поширюються на неповнолітніх дітей громадян, віднесених до категорії 1. Пільги, передбачені пунктами 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23 і 27 цієї статті, надаються дружині (чоловіку) померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, або опікуну (на час опікунства) дітей померлого. Дружині (чоловіку) померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, а також опікуну дітей померлого видається посвідчення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Тобто, дана норма регламентує питання виплати соціальної стипендії лише неповнолітнім дітям  громадян, віднесених до категорії 1.
Судова колегія зауважує, що відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття, а тому на переконання колегії суддів з урахуванням норм чинного законодавства, студенти навчальних закладів вищої освіти з числа дітей громадян, віднесених до категорії 1 постраждалих  внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на отримання соціальної стипендії лише у віці до 18 років.
Так апелянт, як на протиправність дій відповідача посилається на п.26 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської  катастрофи" відповідно до якої на його переконання не визначено кінцевого терміну виплати соціальної стипендії, а чітко зазначено, що особи, які зазначені у вказаній частині статті навчаються в закладах освіти за рахунок держави.
Однак, колегія суддів зауважує, що вказана норма стосується виключно навчання за рахунок держави у навчальних закладах, а не отримання соціальної стипендії, тому вказані доводи є помилковими.
Колегія суддів звертає увагу, що Пунктом 4 Порядку №1045 визначено, що діти, які отримували соціальні стипендії відповідно до підпунктів 5-8 цього пункту, після досягнення ними 18 років продовжують отримувати соціальні стипендії відповідної категорії до закінчення навчального закладу за певним освітньо-кваліфікаційним рівнем (рівнем вищої освіти), але не довше ніж до досягнення ними 23 років.
Водночас, варто зазначити, що ОСОБА_2 соціальна стипендія була призначена у відповідності до підпункту 2 пункту 4 Порядку №1045, а тому вищезазначені норми не розповсюджуються на ОСОБА_2 .
Таким чином, з урахуванням вищенаведених правових норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 правомірно було припинено виплату соціальної стипендії по досягненню ним  повноліття.
Колегія суддів зауважує, що уповноважена особа, що визначена керівником вищого навчального закладу або його структурного підрозділу, приймає документи, передбачені пунктом 5 цього Порядку, формує на кожного студента (курсанта), який звернувся за призначенням соціальної стипендії, особову справу. Завірена копія особової справи в десятиденний строк з дня звернення студента (курсанта) передається до органу соціального захисту населення за місцезнаходженням відповідного вищого навчального закладу або його структурного підрозділу (пункт 6 Порядку №1045).
Порядок призначення і виплати стипендій врегульовано та затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 р. № 882 (далі - Порядок №882).
Відповідно пункту 5 Порядку №882 для вирішення питань щодо призначення та позбавлення академічної або соціальної стипендії (у тому числі спірних), надання матеріальної допомоги учням, студентам, курсантам невійськових вищих навчальних закладів, клінічним ординаторам та аспірантам, заохочення кращих з них за успіхи у навчанні, участь у громадській, спортивній і науковій діяльності наказом керівника навчального закладу утворюються стипендіальні комісії.
У своїй роботі стипендіальна комісія керується законами та іншими нормативно-правовими актами, що визначають права і обов`язки осіб, які навчаються, цим Порядком, статутом (положенням) навчального закладу.
За поданням стипендіальної комісії керівник навчального закладу затверджує реєстр осіб, яким призначаються стипендії, в разі, коли рішення стипендіальної комісії не суперечить вимогам законодавства та правилам призначення стипендій відповідного навчального закладу.
Особи, зазначені у пункті 20 цього Порядку, які вперше претендують або поновлюють право на призначення соціальної стипендії, подають до стипендіальної комісії у встановленому порядку відповідне письмове звернення із зазначенням дати та документи, що підтверджують їх право на отримання пільг та гарантій на стипендіальне забезпечення згідно з нормативно-правовими актами. Стипендіальна комісія протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового звернення приймає рішення щодо наявності в особи права на отримання стипендії. У разі прийняття стипендіальною комісією позитивного рішення відповідна соціальна стипендія виплачується з дати звернення (пункт 21 Порядку №882).
В силу пункту 8 Порядку №1045 вищий навчальний заклад або його структурний підрозділ до 5 числа кожного місяця подає до органів соціального захисту населення за місцезнаходженням вищого навчального закладу або його структурного підрозділу на паперових та електронних носіях (з 1 січня 2018 р. - з накладенням електронного цифрового підпису) списки студентів (курсантів), яким призначено соціальну стипендію (разом із сумою індексації), за формою згідно з додатком.
Варто звернути увагу позивача, що до повноважень органів соціального захисту населення належить формування заявки в потребі коштів на виплату соціальних стипендій на відповідний місяць згідно з даними наданими закладом освіти.
До функцій структурних підрозділів соціального захисту населення, в тому числі і Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької облдержадміністрації  належить виключно формування обласної заявки в коштах, передача її до Міністерства соціальної політики України та перерахування коштів, що надійшли від Мінсоцполітики на рахунки органів соціального захисту населення.
Тобто, з аналізу вищенаведених правових норм колегія суддів зазначає, що Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації не є тим органом який призначає та зупиняє виплату, в даному випадку соціальної стипендії.
Посилання апелянта на те, що йому в стипендіарному відділі Вінницького національного аграрного університету було повідомлено, що саме за вказівкою Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької ОДА ОСОБА_2 була припинена виплата соціальної стипендії є не підтвердженими жодними належними та достатніми доказами в розумінні ст.ст. -72-76 КАС України.
При цьому судова колегія розцінює лист Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької ОДА, який міститься в матеріалах справи, як роз`яснення щодо підстав зупинення соціальної виплати ОСОБА_2 , а не відмову в поновленні виплати вищезазначеної стипендії.
З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, а також обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що в діях Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації відсутні протиправні дії, у зв`язку  з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Крім того, апелянт в апеляційній скарзі зазначає про те, що  якщо суд вважав, що Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької ОДА є неналежним відповідачем то мав би залучити належного відповідача.
Положеннями ст. 48 КАС України визначено підстави та порядок заміни неналежної сторони у справі.
Так, ч.3 вказаної статті передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Водночас, колегія суддів зауважує, що замінювати відповідача у справі це є правом, а не обов`язком суду.
Варто зазначити, що, позивач самостійно обрав відповідача у справі, який на його переконання вчинив протиправні дії, будь яких клопотань про заміну неналежного відповідача матеріали справи не містять.
Оцінюючи наведені апелянтом аргументи, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані доводи, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційній скарзі не зазначено.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Біла Л.М.