Постанова
Іменем України
 
04 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 301/1778/16-ц
 
провадження № 61-905св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Мартєва С. Ю.,  Петрова Є. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2017 року у складі судді Пітерських М. О. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області                                          від 21 листопада 2017 року у складі суддів: Бисага Т. Ю., Готра Т. Ю.,                      Фазикош Г. В., 
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,
відповідач - ОСОБА_1 ,  
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 грудня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0542/07/26-А, згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 23 100 доларів США на придбання автомобіля строком до 24 грудня 2014 року зі сплатою 12 % річних.                          ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належно не виконує, зокрема припинив вносити щомісячні платежі за тілом кредиту та сплачувати нараховані проценти за його користування, а також не застрахував предмет застави на користь банку. 
 
У зв`язку з цим станом на 22 серпня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 7 305 доларів 65 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 184 558 грн 54 коп.; за процентами - 4 318 доларів 85 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 109 104 грн 69 коп.; пеня -                       7 660 доларів 98 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить  193 535 грн 13 коп.; штраф - 5 тис. грн. 
 
Крім того, рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області                             від 20 червня 2013 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «Банк Форум» та з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0542/07/26-А від 25 грудня 2007 року у розмірі                                    96 137 грн 33 коп.
 
Уточнивши свої вимоги з урахуванням того, що рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2013 року виконаного відповідачем 21 червня 2016 року, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 збитки, завдані курсовою різницею, у сумі 181 975 грн 60 коп.; прострочену заборгованість за нарахованими процентами в сумі 4 708 доларів 40 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить            117 281 грн; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами у сумі 274 581 грн 17 коп.; 3 % річних у сумі                                                1 266 доларів 48 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 31 456 грн 63 коп.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 травня                2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором, а саме: проценти у розмірі 3 813 долари 06 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 94 979 грн 07 коп.; пеню у розмірі 28 271 грн 58 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно поданого позивачем розрахунку боргу, заборгованість відповідача за процентами станом на                      21 червня 2016 року становить 4 708 доларів 40 центів США, що еквівалентно 117 281 грн. Вказана заборгованість обчислена за період з 04 січня 2013 року по 21 червня 2016 року. До вимог про стягнення боргу за процентами застосовується загальний строк позовної давності 3 роки. Відповідачем подана відповідна заява про застосування строків позовної давності. З позовом про стягнення боргу позивач звернувся до суду 09 вересня                      2016 року, тому борг за процентами підлягає стягненню в межах трирічного строку давності  з 09 вересня 2013 року по 21 червня 2016 року (в межах позовних вимог). Згідно розрахунку боргу пеня за несвоєчасне повернення кредиту розрахована за період з 01 вересня  2011 року по 25 грудня                     2014 року. Розрахунку пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з                22 червня 2015 року по 21 червня 2016 року позивачем суду не надано. Крім того, позивачем пропущений річний строк звернення до суду за вказаною вимогою. Згідно зі статтею 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність 1 рік. Оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд вважає в частині стягнення пені за період з 21 лютого 2013 року по 08 вересня 2016 року відмовити, а з відповідача стягнути пеню за період з                                 09 вересня 2015 року по 21 червня 2016 року у сумі 1 135 доларів США, що еквівалентно 28 271 грн 58 коп. Позивач заявив також вимогу про стягнення із ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 625 ЦК України                                    3 % річних за період з 04 січня 2013 року по 21 червня 2016 року у розмірі 1 266 доларів 48 центів США, що еквівалентно 31 546 грн 63 коп. При цьому  позивач не надав суду жодного розрахунку нарахованого боргу. Оскільки доказування та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження розміру боргу (3 % річних), у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.В іншій частині позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» фактично полягають у стягненні курсової різниці, яка утворилася після ухвалення рішення Іршавського районного суду Закарпатської області  від 20 червня 2013 року у зв`язку із знеціненням гривні відносно долара США. Але така обставина не дає підстав стороні у зобов`язанні, спір щодо якого вже вирішено судом, пред`являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці.     
   
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21 листопада 2017 року  рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 травня                   2017 року залишено без змін.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції,  правильно встановивши фактичні обставини справи,  дав їм належну оцінку в рішенні на підставі відповідних норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум»,               ОСОБА_2 просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій змінити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що всупереч вимогам статті 22 ЦК України курсова різниця підлягає стягненню з відповідача, оскільки за своєю правовою природою є збитками і пов`язана із знеціненням національної валюти щодо долара США, в якій було надано кредит. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Необґрунтованими є висновки судів про відсутність розрахунку 3 % річних, оскільки позивач надав розгорнутий розрахунок боргу, який включає суми за статтею 625 ЦК  України.  
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної
Інстанцій
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Суди установили, що 25 грудня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та                    ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0542/07/26-А, згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 23 100 доларів США на придбання автомобіля строком до 24 грудня 2014 року зі сплатою 12 % річних.          
Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області                             від 20 червня 2013 року, яке набрало законної сили, з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0542/07/26-А від 25 грудня                       2007 року у розмірі 96 137 грн 33 коп., розраховану станом на 21 грудня               2013 року. 
Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2013 року виконано відповідачем 21 червня 2016 року.
За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови, і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня              2018 року.
З урахуванням викладеного, звернувшись у лютому 2013 року до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, банк змінив кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня             2018 року.
Зверненням у лютому 2013 року до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, який розглянуто рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2013 року, змінено кінцевий строк виконання зобов`язання, у зв`язку з чим позичальник мав обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.
Враховуючи викладене, у зв`язку із реалізацією права на дострокове повернення позики припинилося право кредитора нараховувати проценти за кредитом.
Банк заявив до стягнення заборгованість за процентами, розраховану за період із 04 січня 2013 року по 21 червня 2016 року, тобто після закінчення строку виконання зобов`язання, а тому позов у цій частині є безпідставним. 
З аналогічних підстав необґрунтованою є також вимога про стягнення пені, оскільки її банком нараховано на проценти, які не підлягали нарахуванню у зв`язку із реалізацією права на дострокове повернення позики.
Щодо стягнення збитків у вигляді курсової різниці, необхідно зазначити таке.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України                       від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року N 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.
Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.
Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.
До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.
Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між: датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків; датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період; датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку; датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період.
Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.
Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України , відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.
Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №  750/8676/15-ц (провадження                        № 14-79цс18).
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.
У даному випадку позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2013 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 96 137 грн 33 коп. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню.
Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області                             від 20 червня 2013 року позов задоволено. Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2013 року виконано відповідачем    21 червня 2016 року.
Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.
Позивач заявив також вимогу про стягнення із ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 625 ЦК України  3 % річних за період з 04 січня 2013 року по 21 червня 2016 року у розмірі 1 266 доларів 48 центів США, що еквівалентно 31 546 грн 63 коп. 
Відмовляючи у цій частині позову, суди виходили із того, що позивач не надав суду жодного розрахунку нарахованого боргу, оскільки доказування та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження розміру боргу (3 % річних), у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.
Висновки судів підтверджуються матеріалами справи, в яких відсутній розрахунок сум 3 % річних із зазначенням періоду та бази нарахування. Доданий до заяви про збільшення позовних вимог розрахунок містить лише посилання на суму у розмірі 1 266 доларів 48 центів США, яку позивач просить стягнути у порядку частини другої статті 625 ЦК України. 
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості досліджувати нові докази у справі, а тому в цій частині позову суди відмовили за недоведеністю обґрунтовано. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до положень статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Враховуючи те, що при вирішенні позову про стягнення процентів та пені суди неправильно застосували норми матеріального права, судові рішення в цій частині підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.
 
В частині відмови у позові судові рішення залишаються без змін на підставі статті 410 ЦПК України.  
 
Керуючись статтями 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задовольнити частково. 
 
Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області                                          від 21 листопада 2017 року у частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про стягнення процентів та пені скасувати.
 
У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення процентів та пені відмовити. 
 
В іншій частині рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області                                          від 21 листопада 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                В. С. Висоцька 
 
С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров
 
В. М. Сімоненко
 
С. П. Штелик