ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1433/20 Справа № 216/2211/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді – Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретаря судового засідання – Голуб О.О.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські Електромережі»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські Електромережі» на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року, винесену суддею Кузнецовим Р.О. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські Електромережі» звернулось до Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування заборгованості за спожиту, але не обліковану електричну енергію в розмірі 39916,45 грн.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські Електромережі» до ОСОБА_1 про відшкодування заборгованості за спожиту, але не обліковану електричну енергію та роз`яснено позивачу, що заявлений позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки за предметною підсудністю відноситься до Господарського суду Дніпропетровської області.
Позивач АТ«ДТЕК Дніпровські Електромережі», не погоджуючись з винесеним судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
При цьому, скаржник зазначає, що позов було подано до фізичної особи ОСОБА_1 , оскільки свою господарську діяльність як підприємця відповідач припинив 30 березня 2017 року про, що позивачем була надана відповідна інформація, у зв`язку із чим виниклий між сторонами спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а не в порядку господарського судочинства, як вирішив суд першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника позивача ОСОБА_2 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд, першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у відкритті провадження, керувався нормами статей 19, 186 ЦПК України, й виходив з того, що спір, який виник між сторонами не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки між сторонами у справі виник господарський спір в процесі здійснення господарської діяльності, тому цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06. 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.
Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.
Статтею 187 ЦПК України передбачено, що суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК.
Відповідно до ч.2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів, щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст.19 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (ст.ст.26-30 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, а до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Так з детальної інформації про фізичну особу, доданої скаржником до апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_1 дійсно з 17.12.2007 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак 30 березня 2017 року був знятий з обліку у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності (а.с.16-17).
Окрім того, з позовної заяви вбачається, що позивач додав до позову копію листа про фізичну особу ОСОБА_1 (а.с.2 – зворот), однак суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у відкритті провадження з підстав підсудності цієї справи господарському суду не звернув уваги на надану позивачем інформацію, яка підтверджувала припинення відповідачем підприємницької діяльності.
Отже, як встановлено апеляційний переглядом, позов було подано позивачем до фізичної особи ОСОБА_1 , який 30 березня 2017 року припинив свою підприємницьку діяльність, а отже з цього часу він не є фізичною особою-підприємцем, тому посилання суду на п.1 ч.1 ст.20 ГПК України, як на підставу визначення юрисдикції - господарського суду, колегія суддів вважає невірним, оскільки висновок суду суперечить нормам цієї статті, де зокрема встановлено, що господарські суди не розглядають правочини, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.
За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про не підвідомчість спору цивільній юрисдикції не ґрунтується на нормах процесуального права, якого суд дійшов з помилковим застосуванням положень п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, що, в свою чергу, є підставою для скасування ухвали, з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження та продовження розгляду справи.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.п.3,4, 382, 383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпровські Електромережі» задовольнити.
Ухвалу Центрально-міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропептровської області від 11 вересня 2019 року скасуватита направити матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпровські Електромережі» до ОСОБА_1  про відшкодування заборгованості за спожиту, але не обліковану електричну енергію до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття проводження. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 16 січня 2020 року.

Головуючий:
Судді: