Номер провадження: 22-ц/813/4446/20 
Номер справи місцевого суду: 521/10256/18
Головуючий у першій інстанції Лічман Л. Г.
Доповідач Черевко П. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Черевка П.М.,
суддів – Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,
за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,
встановив:
19 червня 2018 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, у якому вони просили встановити факт порушення ОСОБА_1 на сторінці в соціальній мережі Фейсбук з доменним ім`ям «Olena Zaiarna» https://www.facebook.com/olena.zaiarna в статті «Воздастся каждому по делам его» права ОСОБА_3 на таємницю приватного життя, визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 та ОСОБА_3 інформацію, розміщену в зазначеній статті, а саме:
- «Борис Херсонский это тот самый человек, который застроил жилыми домами часть ОСОБА_4 ..»;
- «...дома были сданы в эксплуатацию с многочисленными нарушениями и присвоением весомой части инвестиций жильцов»;
- «...строительство кафе и магазина, за которые исправно платили люди, даже не началось» в частині справної оплати людьми;
- «Выделенный участок был незаконно разделен Борисом Херсонским на 3 части.»;
- «регистрация котлована Херсонского произведена: на чужой земле, под чужим адресом, на основании чужой Декларации на строительство и за чужие деньги»;
- «не начато строительство оплаченного жильцами магазина, и на которой лежат украденные у жильцов плиты перекрытий»;
- «застройщик украл у жильцов: одну котельную, сеть мусоропроводов, строение магазина, строение кафе, бесчисленное множество строительных материалов, 0,0898 Га земли, а так же землю под незаконно зарегистрированным котлованом магазина...»;
-«все махинации по воровству денег инвесторов, а в последствии взносов СПДТ, производились организованной группой лиц»;
- «Друзья, поможем ОСОБА_5 Борису Херсонскому стать известными, .... что бы больше ни один дом на нашей родной земле не пострадал от рук этих воров и мошенников»;
-«человеком отравляющим жизнь тысячам людей проживающих в десятиэтажных многосекционных домах на Центральной 7 и 7/1 (Червоний Хутор), Маршала Говорова 11/1 (Одесса), и другим доверчивым Одесситам, доверившим свои дома мошенникам. Это ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ).»;
-«Т.К. начала свое восхождение к успеху еще в Мариуполе незаконно приватизировав помещение ОСМД»;
-«Постоянные оскорбления и унижения в адрес жильцов, воровство ОСОБА_8 пренебрежение к обществу и устоям общественной морали, алкогольные запои, это лишь малая часть заслуг Т.К. перед жильцами.»;
-«председатель ОСОБА_9 заставляя жильцов переплачивать колоссальные суммы за отопительный сезон, набивая свой карман.»;
-« ОСОБА_10 терроризирует весь дом, угрожает жильцам, при этом выставляя на всеобщее обозрение фото, на которых она проводит время в увеселительных заведениях и находиться в алкогольном опьянении.»;
-«все махинации по воровству денег инвесторов, а в последствии взносов СПДТ, производились организованной группой лиц».
Разом з тим, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд зобов`язати ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію протягом десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили, шляхом розміщення на сторінці в соціальній мережі Фейсбук з доменним ім`ям «Olena Zaiarna» https://www.facebook.com/olena.zaiarna інформації з заголовком: «СПРОСТУВАННЯ НЕДОСТОВІРНОЇ ІНФОРМАЦІЇ!!!» та розміщення сканованої копії повного рішення суду, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду по 117 000 грн. кожному, вирішити питання про розподіл судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. 
25.05.2018 р. ОСОБА_1 на сторінці в соціальній мережі Фейсбук з доменним ім`ям «Olena Zaiarna» https://www.facebook.com/olena.zaiarna розмістила статтю: «Воздастся каждому по делам его», де вищевказану інформацію, що порушує право на таємницю приватного життя, є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зокрема, в статті ОСОБА_1 висвітлюються персональні дані ОСОБА_3 , яка не надавала згоди на поширення цієї конфіденційної інформації, що призвело до порушення права ОСОБА_3 на таємницю та недоторканність приватного життя, завдало їй моральних страждань. Недостовірною є інформація, що ОСОБА_3 є людиною, яка отруює життя тисячам людей, довіривши свої будинок шахраям. Факт шахрайства ОСОБА_3 не може бути доведений відповідачем, оскільки відносно неї відсутні вироки суду та розпочаті кримінальні провадження за ст.190 КК України. Недостовірною є інформація, що ОСОБА_3 незаконно приватизувала приміщення ОСББ, що може бути підтверджено лише рішенням суду або вироком. Оскільки за незаконну приватизацію передбачена кримінальна відповідальність, то єдиним доказом незаконності діяння ОСОБА_3 в Маріуполі має бути вирок суду за ст.233 КК України. Твердження про те, що ОСОБА_11 та сама людина, яка забудувала житловими будинками частину Парку Перемоги також не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_2 не здійснює будівництво особисто та не має жодних будинків у власності на території Парку Перемоги. Будівництво здійснювалось поза межами Дендропарку «Перемоги». Щодо розділу земельної ділянки на 3 частини, вказано, що ділянка перебуває у оренді ПП «Асоль» та належить Таїровській селищній раді. Щодо реєстрації котлована Херсонського вказано, що за ОСОБА_2 не зареєстровано жодного котлована, жодного об`єкта незавершеного будівництва. Посилання на те, що ОСОБА_2 вкрав у мешканців будинків певних конструктивних елементів будівель, будівельних матеріалів, землі не підтверджено вироками судів за фактом викрадення (ст. 185 КК України) або привласнення майна (ст.191 КК України). Інформація про те, що ОСОБА_3 тероризує мешканців, погрожує громадянам також є недостовірною, оскільки за терор (тероризування) передбачена кримінальна відповідальність. Не надано доказів притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, нецензурну лайку в громадських місцях і образливе чіпляння до громадян. Перебування ОСОБА_3 в розважальних закладах та перебування у стані алкогольного сп`яніння є втручанням в приватне життя. Посилання, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 крадії та шахраї не підтверджено вироками суду. Відсутні докази присвоєння інвестицій та внесків за обслуговування будинку. Відповідач стверджує, що будинки були здані в експлуатацію з численними порушеннями та присвоєнням значних інвестиції мешканців, однак вказані будинки були прийняті в експлуатацію компетентними органами. Щодо присвоєння частини інвестицій, то ст.191 КК України передбачає кримінальну відповідальність за такі діяння, вирок про що відсутній. ОСОБА_3 не заставляє мешканців переплачувати колосальні суми, набиваючи свою кишеню, оскільки рахунки виставлялись від імені ЖБК та формувались не нею, а бухгалтером, а ОСОБА_3 отримувала офіційну заробітну плату. Щодо будівництва магазину та кафе, вказано, що гроші інвесторів сплачено за квартири, а не за магазини або кафе. Діями відповідача було змінено ставлення невизначеного кола осіб до позивачів, створено невірний образ ведення способу життя, знижено престиж та їх авторитет як добропорядних громадян та невідновлювально змінено думку вже існуючих та майбутніх клієнтів, партнерів, здійснено підрив довіри до їх ділових якостей та компетентності. У зв`язку з характером немайнових втрат та через тривалість перебування неправдивої інформації та неможливість відновлення довіри з боку вже втрачених клієнтів та контрагентів, а також з врахуванням вимушених змін у житті та ділових стосунках, сильному зниженню престижу та репутації позивачів, та тим, що потрібно багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, позивачі просили стягнути на їх користь моральну шкоду.
Відповідач ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог просила відмовити. 
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), - задоволено частково.
Встановлено факт порушення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на сторінці в соціальній мережі Фейсбук з доменним ім`ям «Olena Zaiarna» https://www.facebook.com/olena.zaiarna в статті «Воздастся каждому по делам его» права ОСОБА_3 на таємницю приватного життя.
Визнано недостовірною та такою, що не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) інформацію, розміщену на сторінці в соціальній мережі Фейсбук з доменним ім`ям «Olena Zaiarna» https://www.facebook.com/olena.zaiarna в статті «Воздастся каждому по делам его», а саме:
- « ОСОБА_12 Херсонский это тот самый человек, который застроил жилыми домами часть ОСОБА_4 ..»;
- «...дома были сданы в эксплуатацию с многочисленными нарушениями и присвоением весомой части инвестиций жильцов» в частині привласнення вагомої частини інвестицій жителів;
- «...строительство кафе и магазина, за которые исправно платили люди, даже не началось» в частині справної оплати людьми;
- «выделенный участок был незаконно разделен Борисом Херсонским на 3 части.»;
- «регистрация котлована Херсонского произведена: на чужой земле, под чужим адресом, на основании чужой Декларации на строительство и за чужие деньги»;
- «не начато строительство оплаченного жильцами магазина, и на которой лежат украденные у жильцов плиты перекрытий» в частині оплаченого жителями магазину і вкрадених у жителів плит перекриття;
- «застройщик украл у жильцов: одну котельную, сеть мусоропроводов, строение магазина, строение кафе, бесчисленное множество строительных материалов, 0,0898 Га земли, а так же землю под незаконно зарегистрированным котлованом магазина...»;
-«все махинации по воровству денег инвесторов, а в последствии взносов СПДТ, производились организованной группой лиц»;
- «Друзья, поможем ОСОБА_13 ОСОБА_14 Борису Херсонскому стать известными, .... что бы больше ни один дом на нашей родной земле не пострадал от рук этих воров и мошенников».
Визнано недостовірною та такою, що не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) інформацію, розміщену на сторінці в соціальній мережі Фейсбук з доменним ім`ям «Olena Zaiarna» https://www.facebook.com/olena.zaiarna в статті «Воздаcтся каждому по делам его», а саме:
- «человеком отравляющим жизнь тысячам людей проживающих в десятиэтажных многосекционных домах на Центральной 7 и 7/1 (Червоний Хутор), Маршала Говорова 11/1 (Одесса), и другим доверчивым Одесситам, доверившим свои дома мошенникам. Это ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ).»;
-«Т.К. начала свое восхождение к успеху еще в Мариуполе незаконно приватизировав помещение ОСМД» в частині незаконної приватизації;
-«Постоянные оскорбления и унижения в адрес жильцов, воровство ОСОБА_8 пренебрежение к обществу и устоям общественной морали, алкогольные запои, это лишь малая часть заслуг Т.К. перед жильцами.»;
-«председатель ОСОБА_9 заставляя жильцов переплачивать колоссальные суммы за отопительный сезон, набивая свой карман.» в частині набивання своєї кишені;
-« ОСОБА_10 терроризирует весь дом, угрожает жильцам, при этом выставляя на всеобщее обозрение фото, на которых она проводит время в увеселительных заведениях и находиться в алкогольном опьянении.» в частині тероризує весь будинок, погрожує жителям …, знаходиться в алкогольному стані;
-«все махинации по воровству денег инвесторов, а впоследствии взносов СПДТ, производились организованной группой лиц»;
-«Друзья, поможем ОСОБА_13 ОСОБА_14 Борису Херсонскому стать известными,.... что бы больше ни один дом на нашей родной земле не пострадал от рук этих воров и мошенников»;
Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) спростувати недостовірну інформацію протягом десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили, шляхом розміщення на сторінці в соціальній мережі Фейсбук з доменним ім`ям «Olena Zaiarna» https://www.facebook.com/olena.zaiarna інформації з заголовком: «СПРОСТУВАННЯ НЕДОСТОВІРНОЇ ІНФОРМАЦІЇ!!!» та розміщення сканованої копії повного рішення суду.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в якості відшкодування моральної шкоди по 5000 гривень 00 копійок кожному.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір по 2466 гривень 80 копійок кожному.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2019 року, та задовольнити позов в частині; «Визнати недостовірною інформацію: ОСОБА_12 Херсонський незаконно разделил участок на три части» 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесені рішення не було враховано, що разом з відзивом на справу ОСОБА_1 було подано клопотання про витребування доказів. Однак клопотання не буди задоволенні. Це призвело до недоведеності обставин, що мають значення для справи. Питання про витребування доказів розглядалось за відсутністю відповідача, не дивлячись на те, що це була перша неявка в засідання належним чином сповіщеного відповідача, і засідання підлягало відкладенню. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст.375 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.05.2018 р. ОСОБА_1 на сторінці в соціальній мережі Фейсбук з доменним ім`ям «Olena Zaiarna» https://www.facebook.com/olena.zaiarna розмістила статтю: «Воздастся каждому по делам его», де вищевказану інформацію, що порушує право на таємницю приватного життя, є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зокрема, в статті ОСОБА_1 висвітлюються персональні дані ОСОБА_3 , яка не надавала згоди на поширення цієї конфіденційної інформації, що призвело до порушення права ОСОБА_3 на таємницю та недоторканність приватного життя, завдало їй моральних страждань. Недостовірною є інформація, що ОСОБА_3 є людиною, яка отруює життя тисячам людей, довіривши свої будинок шахраям. Факт шахрайства ОСОБА_3 не може бути доведений відповідачем, оскільки відносно неї відсутні вироки суду та розпочаті кримінальні провадження за ст. 190 КК України. Недостовірною є інформація, що ОСОБА_3 незаконно приватизувала приміщення ОСББ, що може бути підтверджено лише рішенням суду або вироком. Оскільки за незаконну приватизацію передбачена кримінальна відповідальність, то єдиним доказом незаконності діяння ОСОБА_3 в Маріуполі має бути вирок суду за ст. 233 КК України. Твердження про те, що ОСОБА_11 та сама людина, яка забудувала житловими будинками частину Парку Перемоги також не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_2 не здійснює будівництво особисто та не має жодних будинків у власності на території Парку Перемоги. Будівництво здійснювалось поза межами Дендропарку «Перемоги». Щодо розділу земельної ділянки на 3 частини, вказано, що ділянка перебуває у оренді ПП «Асоль» та належить Таїровській селищній раді. Щодо реєстрації котлована Херсонського вказано, що за ОСОБА_2 не зареєстровано жодного котлована, жодного об`єкта незавершеного будівництва. Посилання на те, що ОСОБА_2 вкрав у мешканців будинків певних конструктивних елементів будівель, будівельних матеріалів, землі не підтверджено вироками судів за фактом викрадення (ст.185 КК України) або привласнення майна (ст.191 КК України). Інформація про те, що ОСОБА_3 тероризує мешканців, погрожує громадянам також є недостовірною, оскільки за терор (тероризування) передбачена кримінальна відповідальність. Не надано доказів притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, нецензурну лайку в громадських місцях і образливе чіпляння до громадян. Перебування ОСОБА_3 в розважальних закладах та перебування у стані алкогольного сп`яніння є втручанням в приватне життя. Посилання, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 крадії та шахраї не підтверджена вироками суду. Відсутні докази присвоєння інвестицій та внесків за обслуговування будинку. Відповідач стверджує, що будинки були здані в експлуатацію з численними порушеннями та присвоєнням значних інвестиції мешканців, однак вказані будинки були прийняті в експлуатацію компетентними органами. Щодо присвоєння частини інвестицій, то ст.191 КК України передбачає кримінальну відповідальність за такі діяння, вирок про що відсутній. ОСОБА_3 не заставляє мешканців переплачувати колосальні суми, набиваючи свою кишеню, оскільки рахунки виставлялись від імені ЖБК та формувались не нею, а бухгалтером, а ОСОБА_3 отримувала офіційну заробітну плату. Щодо того, що будівництва магазину та кафе, вказано, що гроші інвесторів сплачено за квартири, а не за магазини або кафе. Діями відповідача було змінено ставлення невизначеного кола осіб до позивачів, створено невірний образ ведення способу життя, знижено престиж та їх авторитет як добропорядних громадян та невідновлювально змінено думку вже існуючих та майбутніх клієнтів, партнерів, здійснено підрив довіри до їх ділових якостей та компетентності. У зв`язку з характером немайнових втрат та через тривалість перебування неправдивої інформації та неможливість відновлення довіри з боку вже втрачених клієнтів та контрагентів, а також з врахуванням вимушених змін у житті та ділових стосунках, сильному зниженню престижу та репутації позивачів, та тим, що потрібно багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, позивачі просили стягнути на їх користь моральну шкоду.
Сторонами не оспорюється те, що інформація, поширена відповідачем у мережі Інтернет через соціальну мережу Фейсбук стала відомою більш ніж одній особі, оскільки всі, хто є користувачем вказаної соціальної мережі, мали можливість ознайомитись зі змістом поширеної відповідачем інформації.
Підтвердженням факту розміщення відповідачем та поширення інформації щодо позивача в мережі є роздруковане на паперовому носії зображення, яке відображає те, що бачить будь-який користувач соціальної мережі на екрані монітора, яке міститься в матеріалах справи та вказана обставина визнана відповідачем ОСОБА_1 
Особи, які значаться як «Друзі» на сторінці ОСОБА_1 визначено у кількості 429 осіб.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з наступного.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
Згідно з ч.2 ст.21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.
Відповідно до п.5.6. постанови Пленуму Вищого Адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29.09.2016 р. №10 законами до конфіденційної віднесено, зокрема:
інформацію про національність особи, її освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адресу проживання, дату і місце народження (частина друга статті 11 Закону України «Про інформацію»);
інформацію про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, яка стала відома особі у зв`язку з виконанням нею професійних або службових обов`язків (стаття 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»);
відомості про місце проживання або місце перебування особи (частина восьма статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»);
первинні (персональні) та інші дані, отримані у процесі проведення перепису населення (частина перша статті 16 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення»);
відомості про особисте життя громадян, одержані із звернень громадян (стаття 10 Закону України «Про звернення громадян»).
Статтею 270 ЦК України встановлено перелік особистих немайнових прав та зазначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі – Постанова) з огляду на положення статті 32 Конституції України, судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК, порушених у зв`язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Встановивши при вирішенні таких спорів факт поширення інформації про приватне життя позивача, що відповідає дійсності та не порочить його гідність, честь чи ділову репутацію, а також факт відсутності згоди позивача на поширення цієї інформації, суд повинен захистити його право на таємницю приватного життя та може зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду.
Як вбачається з матеріалів справі в статті ОСОБА_1 висвітлюються персональні дані ОСОБА_3 , прізвище, ім`я, по-батькові, дівоче прізвище, номер телефону, серія номер паспорта, відомості ким та коли було видано паспорт, реєстраційний номер і облікової картки платника податків та місце реєстрації, висвітлюється приватне життя ОСОБА_3 , відомості ким вона раніше працювала, де та ким працює наразі, обставини її переїзду та участі у юридичних особах, а також описані взаємовідносини з ОСОБА_2 Всі ці обставини є конфіденційною інформацією, стосуються особисто ОСОБА_3 та її приватного життя. Розкриття визначеної інформації шкодить її немайновим (особистим) правам та порушує таємницю її особистого життя.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 було поширено конфіденційну інформацію про ОСОБА_3 , права на поширення цієї інформації відповідач не мала, оскільки ОСОБА_3 не надавала згоди на розкриття її персональних даних та обставин приватного життя. Такі дії призвели до порушення права на таємницю та недоторканість приватного життя позивача та завдали їй моральних страждань. Належним способом захисту прав ОСОБА_3 є встановлення факту порушення права на таємницю приватного життя та відшкодування моральної шкоди.
Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_3 є публічною особою не заслуговує на увагу.
Відповідно до п.7 Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації інших прав порівняно з іншими особами.
Термін «публічна особа» в українському законодавстві не встановлений, а натомість використовуються терміни «службова особа», «посадова особа», «офіційна особа» тощо. 
Голова житлово-будівельного кооперативу не є публічною особою в розумінні зазначеного Конституцією України, законодавством України і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Поширення серії та номеру паспорта, дати та органу, що його видав, ідентифікаційного номера та номера телефону ОСОБА_3 є поширенням інформації, яка відсутня у вільному доступі. Наявність такої інформації в Статутних та установчих документах свідчить про те, що ця інформація перебуває у відкритому доступі необмеженого кола громадян не надає право поширювати таку конфіденційну інформацію в мережі інтернет.
Вирішуючи питання щодо спростування конкретної інформації, розміщеної у статті ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався наступним.
Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст.3, 28).
Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст.34 Конституції України).
Відповідно до пункту 15 Постанови юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.
Згідно з пунктом 19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Положеннями ст.62 Конституції України закріплено один із основоположних принципів - презумпція невинуватості, а також відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, праву кожної особи на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про іншу особу/осіб недостовірну інформацію.
Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань 
Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності.
Задовольняючи позовні вимоги щодо спростування недостовірної інформації у визначений позивачами спосіб, варто зазначити про наступне.
Способами захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед іншого, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо.
Суд врахував те, що оприлюднена відповідачами щодо позивачів інформація не відповідає дійсності, тобто, є недостовірною; створює у широкого кола осіб (кому вказана інформація стала відомою) викривлене уявлення про діяльність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , сприймається як звинувачення останніх у вчиненні кримінальних правопорушень/злочинів, що, безперечно, порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача.
Згідно з ч.7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Вирішуючи питання про вибір способу захисту особистого немайнового права, необхідно керуватись роз`ясненнями, викладеними у п.п.3, 25 Постанови, в яких, серед іншого зазначено наступне: вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а її наслідком має бути досягнення максимальної ефективності, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.
Так, кожна особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ч.2 ст.275 ЦК України).
В той же час, ст.277 ЦК України передбачає спеціальний спосіб захисту особистих немайнових прав: спростування недостовірної інформації.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
В абзаці 1 п.24 Постанови вказано про те, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене.
Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обрали спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги про зобов`язання спростувати поширену інформацію у такий самий спосіб, який вона була поширена, шляхом опублікування спростування протягом десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили, шляхом розміщення на сторінці в соціальній мережі Фейсбук та розміщення сканованої копії повного рішення суду підлягають задоволенню.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.
Відповідно до п.27 Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача.
Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (ст.ст.269, 270 ЦК).
Поняття «моральна шкода» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. Отже під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому під немайновим шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням ділової репутації, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності.
Визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб`єкта. Згідно зі ст.2 Закону «Про банки і банківську діяльність», щодо фізичної особи визначено, що ділова репутація - це сукупність підтвердженої інформації про особу, яка дозволяє зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону.
Приниженням ділової репутації є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його професійної діяльності, у зв`язку з чим знижується його авторитет. Зазначені дії завдають майнової та моральної шкоди, а тому ця шкода за відповідними позовами потерпілих осіб підлягає відшкодуванню за правилами ст.ст.1166, 1167 ЦК України.
Діями відповідача було змінено ставлення невизначеного кола осіб (користувачів Фейсбук) до позивачів, створено невірний образ ведення способу життя, знижено престиж та їх авторитет як добропорядних громадян та невідновлювано змінено думку вже існуючих та майбутніх клієнтів, партнерів, здійснено підрив довіри до їх ділових якостей та компетентності.
У зв`язку з характером немайнових втрат та через тривалість перебування неправдивої інформації та неможливість відновлення довіри з боку вже втрачених клієнтів та контрагентів, а також з урахуванням вимушених змін у житті та ділових стосунках, сильному зниженню престижу, репутації позивачів, та тим, що тепер потрібно витратити багато часу та зусиль для відновлення втраченого попереднього стану.
Відповідно до п.27 Постанови при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.
Позивачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не доведено належними і допустимими доказами факт моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя.
У позовній заяві міститься посилання позивачів на те, що діями відповідача було змінено ставлення невизначеного кола осіб до позивачів, створено невірний образ ведення способу життя, знижено престиж та їх авторитет як добропорядних громадян та невідновлювально змінено думку вже існуючих та майбутніх клієнтів, партнерів, здійснено підрив довіри до їх ділових якостей та компетентності не підтверджено належними доказами. 
Відомості про те, що у зв`язку з характером немайнових втрат та через тривалість перебування неправдивої інформації та неможливість відновлення довіри з боку вже втрачених клієнтів та контрагентів, а також з врахуванням вимушених змін у житті та ділових стосунках, сильному зниженню престижу та репутації позивачів, та тим, що потрібно багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану не заслуговують на увагу.
Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Перна проти Італії» від 25 липня 2001 року, «Білуха проти України» від 09 лютого 2007 року, в окремих випадках визнання судом порушення права саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.
Безперечно, суд звертає увагу на те, що будь-які негативні відомості про особу призводять до хвилювань особи, до змін в організації її життя при спілкуванні із оточуючими, необхідністю додаткових пояснень тощо. Ці хвилювання і зміни організації життя позивача мають причинно-наслідковий зв`язок.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції при винесені рішення не було враховано, що разом з відзивом по справі ОСОБА_1 було подано клопотання про витребування доказів, однак клопотання не були задоволені, що призвело до недоведеності обставин, що мають значення для справи. Питання про витребування доказів розглядалось за відсутністю відповідача, не дивлячись на те, що це була перша неявка в засідання належним чином сповіщеного відповідача, і засідання підлягало відкладенню колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права . Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення немає.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд 

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03.02.2020 року. 
                                       
Судді Одеського апеляційного суду                                        П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

                                                                               М.М. Драгомерецький