ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004658 пров. № 857/13729/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року в справі №1.380.2019.004658 (суддя Братичак У.В., час ухвалення  15:45, повний текст рішення складено 21.11.2019, м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: а) визнати протиправним та скасувати п. 39 рішення Міністерства оборони України (ЄДРПОУ 00034022), оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум № 88 від 05.07.2019 року, про відмову ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому безтерміново ІІ-ї групи інвалідності з 06.04.2017 внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії;
б) зобов`язати Міністерство оборони України (ЄДРПОУ 00034022) призначити та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому ІІ-ї групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Рішенням від 11 листопада 2019 року Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права станом на 2013 рік, оскільки застосуванню підлягало законодавство, чинне на час встановлення ІІ групи інвалідності безстроково, тобто станом на 06.04.2017.
Так, відповідно до норм законодавства (в редакції станом на 06.04.2017, момент виникнення у ОСОБА_1 права на виплату одноразової грошової допомоги) підставою для призначення та виплати одноразової грошової допомоги є встановлення інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, без будь-яких часових обмежень.
А тому апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги.
Крім того, позивач не погоджується з тим, що до поданої ним заяви про призначення одноразової грошової допомоги не було долучено всіх необхідних документів. Адже п. 4.7. Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2014 №530, передбачено документи, які подаються для одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву). 
Зокрема, відповідно до вказаної норми копію акту про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва) необхідно подавати саме у разі, якщо поранення (контузія, травма) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
А тому висновок суду першої інстанції не відповідає нормам законодавства та матеріалам справи.
З огляду на викладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Міністерство оборони України правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалось, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що з 01.02.1980 по 10.05.1981 позивач перебував в обмеженому контингенті Радянських військ в Демократичній республіці Афганістан (в/ч польова пошта НОМЕР_2 ).
10.05.1981 року на підставі наказу МО СРСР №79  позивач звільнений в запас.
Відповідно до акта судово-медичного обстеження (дослідження) від 02.11.2012 року №2476, виданого КЗ ЛОР Львівське обласне бюро судово-медичної-експертизи, у ОСОБА_1 виявлено 18 рубців на голові, на руках, на ногах, які є слідами загоєних ран у минулому. Категорично встановити давність та механізм їх виникнення неможливо, але не виключається, що вони могли виникнути внаслідок дії вогнепальної зброї в період 1980 року під час проходження військової служби в Афганістані.
Витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв  у колишнього військовослужбовця №612 від 12.11.2012 встановлено, що поранення, які отримав позивач, поранення, контузія, «так» - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велися бойові дії.
14.03.2013 року Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи позивачу первинно встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 353105 від 06.04.2017 року ОСОБА_1 повторно встановлено ІІ-групу інвалідності безтерміново. Причина інвалідності - поранення, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
08.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1    із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пораненням, контузією, захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
05.07.2019 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що інвалідність встановлено заявнику понад 3-місячний термін після звільнення зі служби, що є порушенням п.6 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також відсутністю документа, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачений п.11 Порядку №975. 
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач оскаржив її до суду.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався правомірністю дій відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки підстави такої відмови, оформленої протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.07.2019 №88 відповідають нормам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою КМ України від 25.12.2013 №975. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011, в редакції, що діяла на час звернення позивача за отриманням допомоги) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до ч.6 ст. 16-3 Закону № 2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011 порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону № 2011, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Так, пунктом 2 наведеної Постанови передбачено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
При цьому, відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до матеріалів справи позивачу первинно встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, 14.03.2013.
Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме - Закон № 2011, в редакції Закону України від 03 листопада 2006 року № 328-V, яка діяла з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року та Порядок № 499.
Так, відповідно до ч.6 ст. 16 Закону №2011-XII, в редакції чинній з 09.12.2012, було передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період  проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі  (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
При цьому, колегія суддів звертає увагу не те, вказана вище норма застосовується саме до військовослужбовців строкової військової служби, для яких  встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги, і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. 
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011- XII після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Оскільки відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 первинно встановлено ІІ групу інвалідності у 2013 році, а з заявою про отримання одноразової грошової допомоги останній звернувся у 2017 році, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача права на отримання такої допомоги на підставі норми п.6 ч.2 ст. 16 Закону №2011- XII, оскільки інвалідність встановлено пізніше, ніж через три місяці після звільнення зі служби.
Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на неправильне застосування судом першої інстанції норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII в редакції Закону України від 03 листопада 2006 року № 328-V, яка діяла з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року, а не станом на дату, коли позивачу повторно встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново, з огляду на наступне.
Відповідно до п.3 Порядку №975, який був чинним на час звернення позивача з заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Як правильно встановив суд першої інстанції, первинно ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, позивачу встановлено 14.03.2013.
06.04.2017 був проведений черговий переогляд, за результатами якого не відбулося зміни групи інвалідності, а лише  зазначено, що така встановлена йому безтерміново.
З огляду на викладене, та з врахуванням обставин справи, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме те законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення групи інвалідності позивача, а саме - Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII в редакції Закону України від 03 листопада 2006 року № 328-V, яка діяла з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року.
Щодо покликань апелянта на Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2014 №530, яким передбачено подання документів про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва) лише у разі, якщо поранення (контузія, травма) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 16-4 Закону № 2011-XII  призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
При цьому, як вже зазначалося вище, відповідно до ч.9 ст.16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України, який на виконання вказаної норми постановою від 25.12.2013 № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. 
Відтак, саме норми вказаного Порядку № 975 підлягають застосуванню як спеціальні норми та норми, які мають вищу юридичну силу, а не приписи Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, яке затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2014 №530, який прийнятий відповідно до Закону № 2011-ХІІ та Порядку №975, та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України у відповідність до чинного законодавства.
Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Аналіз зазначених норм права діє підстави для висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої    статтею 16-2 Закону № 2011-XII.
Подання зазначених у пункті 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
При цьому, Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Водночас, подання до Міноборони відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребовування.
У зазначеній справі, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Відтак, у контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що акт судово-медичного обстеження №2476 від 02.11.2012 (а.с. 15), вказує лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням, яке могло мати місце у 1980 році.
Водночас, як свідчить зміст витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону від 12.11.2012 № 612, він постановлений на підставі акта судово-медичного обстеження №2476 від 02.11.2012, у якому відомості про обставини поранення, встановлені зі слів позивача.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає правильними висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не додав документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а рішення Військово-лікарської комісії Західного регіону від 12.11.2012 № 612, викладене у формі протоколу від 12.11.2012 № 612, не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача.
Таким чином, рішення відповідача прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень та підстави для скасування цього рішення відсутні.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.         
Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року в справі №1.380.2019.004658 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 06.02.2020.