Ухвала
 
03 лютого 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 585/2637/19 
провадження № 61-1814ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
15 липня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. 
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що із відповідачем 04 жовтня 2010 року укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав 3 000,00 грн кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 
30 відсотків на рік на суму залишку боргу із кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Скориставшись кредитними коштами, відповідач не виконав зобов`язань із вчасного їх повернення, внаслідок чого станом на 31 травня 2019 року утворилася заборгованість, яка складається із 2 970,00 грн боргу за кредитом, 121 544,76 грн боргу за процентами за користування кредитом та 4 165,71 грн пені з комісією, нараховані за період із 04 жовтня 2010 року по 31 жовтня 
2018 року.
 
Заочним рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 
26 грудня 2019 року, позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 2 970,00 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 04 жовтня 2010 року, яка виникла станом на 31 травня 2019 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивовані тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що позичальник ознайомився і погодився з Довідкою про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Витягом з Тарифів та Витягом з Умов підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Судом також встановлено, що в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами. Також враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку 
АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, позов задоволено в частині стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 
2 970,00 грн.
 
21 січня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області 
від 13 вересня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить указані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
 
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 127 980,47 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.
 
Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.  

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є безпідставними, оскільки з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила правовий висновок, згідно із яким Умови та правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
 
Висновки, зроблені судами у оскаржуваних судових рішеннях, відповідають правовому висновку, зазначеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
 
Доводи касаційної скарги про те, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, оскільки невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором перешкоджає стабільній роботі банку та порушує його права, є необґрунтованими, оскільки вони по своїй суті є викладом суб`єктивних суджень заявника, нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «Приватбанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     О. В. Ступак