ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1340/6142/18 пров. № 857/11422/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді –                                     Макарика В.Я.

суддів –                                                           Матковської З.М., Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового засідання – Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Сподарик Н.І., м. Львів) у справі № 1340/6142/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання до вчинення дій,-

                                                    В С Т А Н О В И В:          

20 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просив зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , відповідно до наказу МО України від 22.10.2001 №370, підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення, визначеного з окладу за посадою, окладу за військове звання та додаткових видів грошового забезпечення станом на 13.06.2016 року. Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992  №393 одноразову грошову допомогу по звільненню з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років військової служби з врахуванням виплачених сум. Зобов`язати Міністерство оборони України оформити та долучити до особової справи ОСОБА_1 розрахунок вислуги років на пенсію та видати грошовий атестат, в яких зазначити календарну вислугу років військової служби на пенсію станом на день звільнення з військової служби 10.08.2018  – 26 років 2 місяці та 10 днів.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року адміністративний позов   ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання до вчинення дій,- задоволено повністю.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу по звільненню з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років військової служби з врахуванням виплачених сум. 
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 577,60 грн.
Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила Військова частина НОМЕР_1 , яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування всіх обставин справи. Тому апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої  статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України  не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що У період з 07 травня 1989 року по 29 квітня 1991 року позивач проходив строкову військову службу у Радянській Армії колишнього СРСР.
3 05 липня 1991 року по 28 червня 1996 року   ОСОБА_2 навчався на денній формі навчання юридичного факультету Львівського державного університету ім. І. Франка.
28 жовтня 1996 року позивач був прийнятий в добровільному порядку на військову службу до ЗСУ з присвоєнням первинного військового звання "молодший лейтенант" і відряджений у розпорядження Генерального прокурора України, походив військову службу, послідовно займаючи військові офіцерські посади слідчого, старшого слідчого військової прокуратури Дрогобицького гарнізону, старшого слідчого, помічника прокурора, прокурора-криміналіста військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону України.
23 вересня 2002 року на підставі наказу НГШ ЗС України № 154 від 13 серпня 2002 року позивач був звільнений з військової служби у запас за пунктом 63, підпункт “а” (після закінчення строку контракту) відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу з виключенням із списків особового складу.
У період з 09 жовтня 2002 року по 28 лютого 2003 року ОСОБА_1 працював на посаді консультанта Сарненського районного суду Рівненської області, перебуваючи на державній службі.
На підставі Указу Президента України № 13/2003 від 9 січня 2003 року ОСОБА_1 з 3 березня 2003 року призначений на посаду судді Сарненського районного суду Рівненської області.
На підставі Постанови Верховної Ради України № 300-VI від 22 травня 2008 року про обрання суддею Сарненського районного суду Рівненської області позивач приступив до виконання обов`язків судді безстроково, вказану посаду займає і дотепер. Ці обставини підтверджуються копіями відповідних актів Президента України, ВРУ, а також копією трудової книжки НОМЕР_4 від 19 вересня 1988 року (а.с.28-29).
02 червня 2015 року Сарненським РВК Рівненської області позивача було призвано на військову службу із запасу за призовом під час мобілізації, на особливий період згідно Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 “Про часткову мобілізацію”.
Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 122 від 03 червня 2015 року позивача призначено слухачем курсів, після закінчення яких наказом Командувача сухопутних військ ЗСУ від 9 липня 2015 року № 557 його призначено на посаду заступника командира батареї по роботі з особовим складом відділення підготовки фахівців ракетних військ і артилерії в/ч пп НОМЕР_5 .
ОСОБА_1 на підставі наказу Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного № 14 від 10.06.2016  прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу на посаду заступника командира навчальної батареї по роботі з особовим складом відділення підготовки фахівців ракетних військ і артилерії 184 Навчального центру в званні “ капітан”.
Наказом по стройовій частині командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 ( НОМЕР_1 ) № 147 від 13 червня 2016 року позивача зараховано до списків особового складу з призначенням на вищевказану посаду.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 206 від 10 серпня 2018 року на підставі наказу КСВ ЗС України № 238 від 8 червня 2018 року позивач був звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків частини на підставі статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХЇІ “Про військовий обов`язок і військову службу” в зв`язку із закінченням строку контракту.
В зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом та призначенням ОСОБА_1 на посаду, останній переїхав з населеного пункту до місця розташування військової частини НОМЕР_1 - АДРЕСА_1 .
Згідно довідки КП “Житлосервіс” Сарненської міської ради № 15328 віл 14 грудня 2018 року позивачем підтверджено місце проживання станом на день зарахування до списків особового складу військової частини. 
Після укладення кількох контрактів про проходження військової служби на посадах офіцерського складу із збереженням під час особливого періоду місця роботи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 206 від 10 серпня 2018 року на підставі наказу КСВ ЗС України № 238 від 8 червня 2018 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків частини на підставі статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ “Про військовий обов`язок і військову службу” в зв`язку із закінченням строку контракту.
27 серпня 2018 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із письмовим зверненням про виплату одноразової грошової допомоги по звільненню з військової служби з врахуванням вислуги 26 календарних років.
Листом № 4822 від 12 вересня 2018 року ОСОБА_1 письмово повідомлено про неврахування попереднього періоду служби та виплата належних сум такої допомоги здійснена не  була.
З жовтня 2018 року шляхом зарахування на особистий картковий рахунок військовою частиною НОМЕР_1 позивачу частково була виплачена одноразова грошова допомога по звільненню з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за три повних календарні роки військової служби.
22 жовтня 2018 року позивач звернувся до відповідача - Міністерства оборони України із зверненням, в якому просив оформити та долучити до особової справи розрахунок вислуги років на пенсію, через уповноважені структурні підрозділи здійснити підготовку і подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів, нарахувати та виплатити з врахуванням виплачених сум одноразову грошову допомогу по звільненню з військової служби. 
1 листопада 2018 року військовою частиною НОМЕР_1 на адресу Стрийського ОМВК Львівської області була направлена довідка про додаткові види грошового забезпечення за вих. № 1829/1 від 26 жовтня 2018 року а також грошовий атестат серії ЗУ № 376781 від 10 серпня 2018 року, в якому обчислена на 1 серпня 2018 року вислуга років становить 23 роки 5 місяців 9 днів, надбавка за вислугу років визначена в розмірі 45%, підйомна допомога не виплачувалась, одноразова грошова допомога по звільненню з військової служби розрахована на суму 19731 грн. 45 коп.          
У відповідь на звернення позивача до Міністерства оброни України листом №116/14/3/1555/л від 16 листопада 2018 року начальник відділу забезпечення оплати праці  по особовому складу - заступник начальника ФЕУ КСВ ЗСУ письмово повідомив позивача, що його особову справу 13 липня 2018 року було надіслано до військової частини НОМЕР_1 без реалізації з роз`ясненням про необхідність наявності 25 річного страхового стажу, з яких не менше, ніж 12 років і 6 місяців військової служби. Зазначив і про наявність у позивача календарної вислуги 11 років 24 дні, загальної - 23 роки 6 місяців 19 днів.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 254 -АД від 31.05.2019 внесені зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 206 від 10.08.2018, пункт 4 якого викладений у редакції, згідно якої  календарна вислуга позивача становить 25 років 8 місяців  6 днів, оголошено про право виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 календарних років. (а.с.219).
Проте грошова одноразова допомога яка передбачена наказом від 31.05.2019 позивачу не виплачена.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (надалі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини другої   статті 2 Закону № 2232-XII   порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі   статтею 40 Закону № 2232-XII   гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до      законів України “Про Збройні Сили України”, “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей” та іншими законами.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються   Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №  2011-ХІІ   (надалі - Закон № 2011-ХІІ).
Частиною першою   статті 9 Закону № 2011-ХІІ   обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини 2   статті 15 Закону № 2011-ХІІ   військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Статтею 17 Конституції України   встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень   статті 17 Конституції України   комплекс оргнаізаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.
Пункт 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей” (далі -Постанова № 393) передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби у зв`язку із закінченням строку контракту,  за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до п. 14 Постанови № 393 одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена   пунктами 10   і   11   цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони, Службою судової охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).
У відповідності до п. 14 Постанови № 393 одноразова грошова допомога, передбачена пунктом 10 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для його утримання.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений  Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі-Порядок ). Цей Порядок розроблено відповідно до   Закону України   "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року   № 393
Відповідно до п. 3 Порядку підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:
штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);
накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;
накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;
накази про присвоєння військових звань;
грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено з військової служби на підставі пункту "а" частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку із закінченням строку контракту); загальна вислуга позивача становить 25 років, 02 місяці, 26 днів; вислуга в Збройних силах становить 25 років 08 місяців 06 днів. Відповідно до наказу № 254 – АД від 31.05.2019 наказано ТВО командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 виплатити   позивачу відповідно до наказу МОЗ України від 07.06.2018 № 260  одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 календарних роки.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції Командування сухопутних військ Збройних сил України  надало розрахунок вислуги років військової служби на пенсію № 645 від 17.05.2019, згідно якого вислуга років позивача станом на день звільнення з військової служби  10.08.2018 становить 25 років 8 місяців 6 днів, кількість повних років вислуги на пенсію становить 25 років, а також військова частина надала позивачу довідку від 29.05.2019 № 688 (форма 21), в якій обчислена вислуга років на день звільнення позивача та внесені зміни до грошового атестата (а.с.218).
Відповідно до Розділу ХХХІІ Порядку у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.
Для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року   № 393   "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами) (п.8 Порядку).
Відповідно до п.7 розділу ХХХІІ Порядку у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої   Законом України   "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Врахувавши викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку відбулось повторне звільнення з військової служби, однак при первісному звільнені позивача, таке правом на отримання 50 % одноразової грошової допомоги не було реалізовано.
Закон України “Про судоустрій і статус суддів”  встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до  статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі “Ковач проти України” від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі “Мельниченко проти України” від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі “Чуйкіна проти України” від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі “Швидка проти України” від 30 жовтня 2014 року тощо).
За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Взявши до уваги наведені аргументи, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що позивач наділений правом на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 календарних років.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-
          
                                                           П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 1340/6142/18 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року.