КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2020 року  місто Київ.
 
Справа 361/1007/18
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4122/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільнихсправ:
головуючого                                Желепи О.В.,
суддів:                                      Кулікової С.В., Олійника В.І.
секретар судового засідання    Гордійчук Ж.В.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року (у складі судді Сердинського В.С., інформація щодо дати складення повного тексту рішення відсутня)
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Броварська районна державна адміністрація Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Броварська районна державна адміністрація Київської області про визнання права власності на майно.
Позивач зазначала, що після смерті її чоловіка ОСОБА_3 відкрилася спадщина, залишилося спадкове майно, що складається з садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 18,9 кв.м., загальною площею 31,4 кв.м., та іншого майна.
24 травня 2018 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину земельної ділянки площею 0,0500 га, кадастровий номер 3221287201:01:066:0033. Номер запису про право власності: 2056010, яка була виділена її свекру   ОСОБА_4  Міністерством вищої і середньої спеціальної освіти Української PCP  в СТ «Мінвуз» в с. Рожни, Броварського району, Київської області ( МКС/7 №15.11.1982.)
Зі слів покійного чоловіка, садовий будинок був збудований в 1984 році.
Позивач звернулася до державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке складається з садового будинку АДРЕСА_2 .
Однак, державний нотаріус постановив відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю права власності на садовий будинок встановленого зразка на період діючого законодавства, необхідного для вчинення нотаріальної дії.
До її покійного чоловіка перейшло право власності на садовий будинок житловою площею 18,9 кв.м., загальною площею 31,4 кв.м. АДРЕСА_3 у порядку спадкування на підставі заповіту його матері ОСОБА_5 серії ААО №057893 та рішення виконавчого комітету від 31 липня 2008 року за №181.
Відповідно до технічного паспорту, власником зазначеного садового будинку є її покійний чоловік ОСОБА_3 .
Тривалий час, саме з 2005 року, позивач доглядала за будинком, сплачувала за водокористування, електричну енергію та інші необхідні платежі, що передбачені Законом, сплачувала членські внески.
Позивачем ще за життя покійного чоловіка за власні кошти було здійснено капітальний ремонт садового будинку, вартість якого істотно збільшилася. У 2007 році вона продала свій будинок за для капітального ремонту садового будинку.
Були проведені покрівельні роботи, зроблені прибудови (євронавіс, балкон, кімната на другом поверсі та інше), євромощення подвір`я, проведена заміна дев`яти вікон пластиковими склопакетами, проведені санітарно-технічні роботи, зроблена свердловина та інше.
Все це було подаровано її чоловіку на його день народження (ювілей).
Її чоловік ніколи не приймав участь в капітальному ремонті садового будинку. Він дуже багато працював в університеті, а вона доглядала стареньку матір (93роки). І лише після смерті її свекрухи ІНФОРМАЦІЯ_1 вони з чоловіком проживали все літо в  садовому будинку.
Відповідач ОСОБА_2 в капітальному ремонті участі не приймав. З травня 2014 року перебуває в Канаді.
Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування на ѕ частки садового будинку АДРЕСА_2 , який залишився після смерті чоловіка ОСОБА_3 .
Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №7891.
26 квітня 2013 року померлий батько склав заповіт, яким заповів йому належну на праві власності земельну ділянку площею 0,0500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А., зареєстрований у реєстрі за №3-141. Земельна ділянка належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №426127, виданого Управлінням земельних ресурсів у Броварському районі Київської області 07 серпня 2008 року, цільове призначення - ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки 3221287201:01:066:0033.
Незважаючи на волю померлого, його дружина ОСОБА_1 подала заяву про отримання обов`язкової частки у спадщині та отримала свідоцтво про право на спадщину, згідно до якого їй належить ј частина земельної ділянки, що є спадковим майном.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 24 травня 2017 року, виданого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Кучер І.С., зареєстрованого за №9-166 позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 належить на праві приватної власності ѕ частини земельної ділянки від площі 0,0500 га.
На земельній ділянці розташований садовий будинок. Зазначений садовий будинок був побудований у 1982 році його дідом та бабусею, яким раніше належала зазначена земельна ділянка.
Документами, що надала суду позивач за первинним позовом, підтверджується факт побудови цього садового будинку саме його бабусею, яка згідно заповіту  від 04.09.1998 р., заповіла будинок його батьку, а згідно договору дарування від 14.11.2005 р. подарувала батьку земельну ділянку на якій будинок знаходиться. При цьому, за п.4.5. цього договору, бабуся зобов`язується відчужити садовий будинок на користь батька після виготовлення правовстановлюючих документів на нього, але за життя, а ні дарувальник, ані обдарований такої документації не виготовили. Підставою набуття права власності його батьком на земельну ділянку є саме договір дарування від 14.11.2005 р., а не заповіт.
Технічний паспорт, складений у 2006 році, також підтверджує той факт, що на земельній ділянці є садовий будинок, але у технічному паспорті не встановлена дата будівництва цього будинку.
Копія рішення Рожнівської сільської ради №181 від 31 липня 2008 року вказує на те, що сільрада вирішила оформити право власності на садовий будинок за померлим батьком та зобов`язала його звернутися до Броварського БТІ за отриманням свідоцтва про право власності, але батько не скористався своїм правом на реєстрацію права власності на цей садовий будинок, не звернувся до БТІ за реєстрацією права власності, яке на той час проводила державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно.
Таким чином, у зв`язку з тим, що його батько не зареєстрував право власності на зазначений садовий будинок, цей садовий будинок не може вважатися нерухомим майном.
На момент відкриття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 та на даний час будиночок не має статусу нерухомого майна. Зазначений факт підтверджується матеріалами спадкової справи, про що наведені доводи вище. Також той факт, що садовий будиночок не є нерухомим майном та речові права на нього у будь-кого не зареєстровані підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №115082044 від 23.02.2018 р.
Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.12.2015 р., прийнята державним нотаріусом Другої київської нотаріальної контори Шершун Н.К. про відмову позивачу за первісним позовом у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька на вищевказаний садовий будинок, ОСОБА_1 у встановлений законом строк не оскаржена,  що ще раз доводить той факт, що садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не є спадковим майном.
Разом з тим, до нього, як до правонаступника батька за заповітом та власника земельної ділянки,  перейшло право власності на самозбудований садовий будинок, що на ній знаходиться та підлягає державній реєстрації.
Крім викладеного вище, зазначав, що ним було здійснено значну кількість заходів щодо добудови та поліпшення майна (садового будинку). Протягом довготривалого часу у літні періоди він проживав у садовому будинку, доглядав за ним, здійснював разом з батьком необхідний косметичний та капітальний ремонт (у 2014 році), а також сплачував членські внески садовому товариству, оплачував електроенергію, воду, утримував, переобладнував та поліпшував будинок та прилеглу (прибудинкову) територію. Підтвердженням даних фактів слугують квитанції про сплачені суми витрат. Факт його довготривалого проживання у будинку можуть підтвердити свідки.
Посилаючись на викладене, просив суд визнати за ним одноосібне право власності на майно (садовий будинок), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Броварська районна державна адміністрація Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно відмовлено.
 
Не погодившись з таким рішенням суду, 08.01.2020 року позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
 
В апеляційній скарзі  посилається на те, що оскаржуване рішення  не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Під час розгляду справи  суд першої інстанції  не повно встановив обставини, які мають значення для вирішення справи, які були доведені належними та допустимими доказами.
Так , суд безпідставно не взяв до уваги надані нею докази з приводу належності спірного будинку на праві власності її чоловіку. а саме: рішення сільської ради від 31 липня 2008 року № 181, яким дозволено її чоловіку звернутись до БТІ за оформленням права власності на садовий будинок, технічний паспорт на будинок, виготовлений чоловіком в 2006 році, членські книжки садовода, та державний акт на право власності на землю.
Суд в рішенні не надав жодної правової оцінки відмові позивачу в червні 2017 року Броварською РДА Київської області в реєстрації садового будинку, та не наданню третьою особою жодних пояснень суду з цього приводу.
Суд не врахував, що садовий будинок збудований в 1981 році не потребує введення в експлуатацію, а також суд не врахував, що спадкодавець відповідачу заповів лише земельну ділянку.
Суд жодним чином не оцінив тієї обставини, що садовий будинок був успадкований чоловіком позивача за заповітом його матері,  а також не надав правової оцінки доказам позивача, які вона надавала, щодо збільшення вартості садового будинку за час спільного проживання позивача з її чоловіком та вкладення нею коштів на капітальний ремонт будинку, що значно збільшило його вартість.
Не надання судом правової оцінки всім аргументам позивача є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
 
Рішення в частині відмови взадоволенні зустрічного позову не оскаржувалось.
 
В судовому засідані апеляційного суду позивач доводи скарги підтримала.
 
Відповідач до апеляційного суду не з`явився, про  розгляд справи повідомлений 29 січня 2020 року, що підтверджено зворотним поштовим повідомленням.
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
 
За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на ново строєне нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.
Згідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Такий же висновок зроблено у п 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у спорах про спадкування».
Як роз`яснено у п.7, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч.1 ст. 376 ЦК), то до спадкоємців переходить право власності лише на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК).
Згідно ч.3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 р. вказано, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.
Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України).
Вищезазначені правові позиції викладені в постанові №6-130 цс13 від 04.12.2013 р.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Відповідно до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.
Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих приміщень у житлових будинках встановлені Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76.
Згідно з пунктом 1.4.1 цього наказу, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Цими ж правилами надається визначення таких понять, як переобладнання і перепланування.
При цьому судам слід враховувати наявність технічного висновку про відповідність виконаних робіт будівельним нормам і правилам, висновку про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки, наявність даних про не порушення прав власників інших квартир та правил експлуатації будинку.
У судовій практиці поширеними є випадки звернень до суду громадян, яким у встановленому законом порядку надано земельні ділянки для будівництва житлових будинків. Фактично збудувавши їх до 1992 року, громадяни своєчасно не оформили право власності на них. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05 серпня 1992 року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена. Зазначена постанова втратила чинність 02 червня 2011 року. Законом України від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що прийняття в експлуатацію зведених до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об`єктів за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані.
Згідно до абзацу 3 п.9 Розділу 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р. №3038-VI, орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення.
На прибудови, побудовані після 12 березня 2011 року, поширюється загальний порядок будівництва, для якого потрібно максимальну кількість документів (вихідні дані, проект, подача декларації про початок будівництва, декларація про готовність).
Замість отримання вихідних даних і проекту дозволяється будівництво і введення в експлуатацію на підставі будівельного паспорта.
Відмовляючи в задоволенні позову суд вважав встановленими такі обставини
Судом встановлено, що 18 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.21 том І).
За життя, а саме 26 квітня 2013 року, ОСОБА_3 було складено заповіт, згідно якого він заповів своєму сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3   земельну ділянку площею 0,0500 гектарів, кадастровий номер 3221287201:01:066:0033, розташовану за адресою: АДРЕСА_1   (а.с.64 том І).
 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 травня 2017 року серії НВІ №532579, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №87880474 від 24.05.2017 р., позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить ј частина земельної ділянки площею 0,0500 гектарів, кадастровий номер 3221287201:01:066:0033, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7,8 том І). Зі свідоцтва вбачається, що позивач отримала обов`язкову частку у спадщині.
Вищевказана земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ №426127, виданого 07 серпня 2008 року Управлінням земельних ресурсів у Броварському районі Київської області на підставі договору дарування земельної ділянки від 14.11.2005 р. №9957 (ВСЕ №502915), зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010832500634, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №7891 (а.с.18,20,65 том І).
 
Згідно технічного паспорта на садовий будинок АДРЕСА_4 , знаходиться садовий будинок, позначений на плані «А-1», загальною площею 31,4 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: вбиральня - «Б», літня кухня - «В», колодязь - «К», огорожа - «N» (а.с.11-15 том І).
Рішенням виконавчого комітету Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області №181 від 31 липня 2008 року, вирішено дозволити ОСОБА_3 оформити право власності на садовий будинок, житловою площею 18,9 кв.м., загальною площею 31,4 кв.м., збудований в 2006 році, з надвірними будівлями: вбиральня, літня кухня, колодязь, огорожа, що знаходиться в АДРЕСА_1 .(а.с.19 том І).
Постановою від 24.12.2015 р., прийнятою державним нотаріусом Другої київської нотаріальної контори Шершун Н.К., відмовлено позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на вищевказаний садовий будинок, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих на спадкове майно (а.с.16 том І).
Матеріалами спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 підтверджується, що, відповідно до довідки №ф-911091001 від 27 серпня 2015 року Комунальним підприємством Київської обласної ради «Лівобережне бюро технічної інвентаризації», інформація про реєстрацію права власності на вищевказаний садовий будинок за ОСОБА_3 - відсутня. Згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виданого Другою київською державною нотаріальною конторою 24.12.2015 р. за №50681741, відомості про реєстрацію прав власності на вказаний садовий будинок - відсутні.
Згідно довідки КП КОР «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» №176 від 06 листопада 2019 року, згідно матеріалів інвентаризаційної справи, роком побудови садового будинку АДРЕСА_2 , значиться 1981 рік (а.с.243 том І).
Суд також встанвоив, що позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 було самочинно здійснено капітальний ремонт садового будинку без відповідних на те дозволів, технічного висновку про відповідність даного будівництва санітарно-епідеміологічним вимогам, та правилам пожежної безпеки. Висновку про таку відповідність суду не подавалось, а суд не може брати на себе функції органів, на які покладено обов`язок оцінити готовність перебудованого (реконструйованого) об`єкта будівництва до експлуатації.
 
Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
У матеріалах справи відсутні докази  державної реєстрації прав на спірний садовий будинок. Питання  узаконення самочинно збудованої перебудови, реконструкції будинку не входить до компетенції суду.
 
Суд встановив, що на момент відкриття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спірний садовий будинок не має статусу нерухомого майна та право власності на нього не зареєстровано (не проведена державна реєстрація права власності), а тому відповідно суд дійшов висновку, що відсутні підстави, визнавати в порядку спадкування права власності за сторонами на садовий будинок, як завершений обєкт нерухомості.
 
Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів дійшла висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встанволеними є доведеними. Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам Закону.
 
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд не надав правової оцінки відмові від 13 червня 2017 року в проведенні державної реєстрації прав на садовий будинок Броварською районною державною адміністрацією Київської області, колегія суддів не приймає з огляду на те, що такий доказ суду першої інстанції не надавався, а впереше позивачем був долучений до апеляційної скарги.
 
Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 35646081, позивачу було відмовлено у державній режстрації права власності на садовий будинок, оскільки заявником не було подано документу, що підтверджував право власності за спадкодавцем, а з поданого технічного паспорту вбачалось що будинок збудований у 2006 році, а тому підлягав введенню в експлуатацію.
 
Тобто, колегія суддів встановила, що позивач не позбавлена права повторно звернутись до державного реєстратора, надавши останньому документи, які свідчать про те, що садовий будинок був збудований до 1985 року, а не в 2006 році.
 
Таке рішення лише підтверджує позицію суду, щодо неможливості визнання за позивачем права власності на садовий будинок в порядку спадкування, через відсутність такого права у спадкодавця, оформленого та зареєстрованого в установленому законом порядку на час його смерті.
 
Доводи позивача про те, що суду  були надані докази, які підтверджували право власності на садовий будинок за спадкодавцем ОСОБА_1 , а саме: рішення Сільської Ради від 31 липня 2008 року № 181, яким дозволено її чоловіку звернутись до БТІ за оформленням права власності на садовий будинок, технічний паспорт на будинок, виготовлений чоловіком в 2006 році, членські книжки садовода, та державний акт на право власності на землю, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що з наданого рішення Сільської Ради від 31 липня 2008 року № 181 вбачається, що ОСОБА_1 необхідно було узаконити свої права на будинок в органах БТІ., та отримати відповідний висновок, щодо технічного стану будинку. Разом з тим з 2008 року такі дії проведені не були. Крім того, позивач визнала, що нею з 2007 року поступово був проведений капітальний ремонт будинку , були проведені покрівельні роботи, зроблені прибудови (євронавіс, балкон, кімната на другом поверсі та інше), євромощення подвір`я, проведена заміна дев`яти вікон пластиковими склопакетами, проведені санітарно-технічні роботи, зроблена свердловина та інше.
Надані позивачем пояснення підтверджують висновки суду, щодо того, що була проведена реконструкція старого будинку, яка потребувала відповдіних дозволів та належного оформлення через компетентні органи.
 
Доводи про те, що відповдіно до законодавства ,яке діяло на час будівництва, а саме: 1981 рік, не потрібно вводити такий садовий будинок в експлуатацію, та про те, що суд не вірно застосував норми права, які не регулюють будівництво садових будинків є такими , що не відповідають дійсності та на законність рішення не впливають, з огляду на те, що підставою для відмови в задоволенні позову, судом було зазначено, не отримання належних дозволів на здійснення реконструкції та капітального ремонту будинку, а також відсутність державної реєстрації права власності на спірний будинок за спадкодавцем.
 
Доводи позивача про те, що за час спільного проживання з спадкодавцем, з яким вона перебувала у шлюбі вартість, отриманого у спадщину будинку збільшилась за рахунок особистих коштів позивача, колегія суддів не приймає з огляду на те, що позивач дійсно надала суду докази понесення витрат на будівництво в період шлюбу, разом з тим , суду не було подано доказів на скільки збілдьшилась вартість садового будинку з часу смерті матері спадкодавця, яка заповіла будинок своєму сину, а відповдіно у суду були відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на будинок, в порядку ст. 62 СК України.
 
Доводи позивача про ненадання судом відповіді на всі аргументи позивача, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що в цілому суд вірно вирішив спір, встановив обставини, які мали значення для вирішення спору, та надав оцінку наданим доказам. Решту доводів позивача було розглянуто апеляційним судом, проте вони не вплинули на законність рішення районного суду.
 
Доводи позивача про не надання судом належної оцінки заповіту, за яким до її чоловіка перейшли всі права на збудований його матірю садовий будинок, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що наявність такого заповіту не спростовує висновків суду, щодо не проведення спадкодавцем, усіх передбачених законом дій, щодо оформлення за ним права власності на садовий будинок, та не проведення реєстрації такого права.
 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції залишає його без змін.
Судові витрати за подачу апеляційної скарги слід покласти на особу, яка її подавала, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.
Повна постанова  складена 21 лютого 2020 року.
Головуючий                                      
Судді