Постанова                                    
Іменем України                 
 
04 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 309/3603/16-ц
провадження № 61-17786св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
треті особи: Боронявська сільська рада, ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  треті особи: Боронявська сільська рада, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представника  ОСОБА_4 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 липня 2017 року у складі судді Волощук О. Я. та постанову Апеляційного суду Закарпатської області                             від 19 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Готра Т. Ю., Куштана Б. П.,
 
                                                            ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації.  
 
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що  він є власником будинку АДРЕСА_1 , який йому подарував батько ОСОБА_5 на підставі договору дарування житлового будинку від 29 червня 2016 року та договору дарування земельної ділянки від 29 червня 2016 року.
 
З 1999 року в спірному будинку зареєстрована дружина його брата ОСОБА_5 -   ОСОБА_2 , яка фактично проживала у будинку до 2014 року, однак після будівництва нового будинку АДРЕСА_1 , проживає в ньому. 
 
Наявність реєстрації відповідача у будинку перешкоджає йому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому власністю, в тому числі і  оформлення субсидій, а тому просив позов задовольнити.  
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Хустський районний суду Закарпатської області рішенням від 18 липня                 2017 року позов задовольнив. Визнав ОСОБА_5 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 . Зазначив, що дане рішення є підставою для зняття ОСОБА_5 з реєстраційного обліку в будинку АДРЕСА_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач більше двох років фактично проживає у своєму власному будинку, однак залишається зареєстрованою у будинку, який належить ОСОБА_1 , чим створює йому перешкоди у користуванні та розпоряджанні його власністю, а тому є підстави передбачені статями 71, 72, 107 ЖК УРСР для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Апеляційний суд Закарпатської області постановою від 19 лютого 2018 року рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 липня                 2017 року залишив без змін.
Апеляційний  суд  мотивував  постанову  тим,  що ОСОБА_5 вибула на постійне проживання в інше жиле приміщення і проживає там протягом тривалого часу, що не заперечувалося ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ні в судах першої та апеляційної інстанцій. За таких обставин, районний суд вірно задовольнив позовну вимогу про визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право на користування житлом. Всі доводи апеляційної скарги щодо неправомірності набуття позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку та належності цієї частини чоловіку відповідача ОСОБА_3 не мають жодного правового значення, оскільки даний позов пред`явлено не в порядку захисту права власності, а з підстав передбачених статтями 71, 72, 107 ЖК УРСР, і такі обставини судом першої інстанції встановлено.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду,                     ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , просять скасувати рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2018 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення ухвалені судами з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому є незаконними та підлягають скасуванню. 
 
ОСОБА_4 заява про вирішення спору по суту за її відсутності не подавалася, однак, суд першої інстанції у порушення норм процесуального права розглянув справу 18 липня 2017 року по суті заявлених вимог у її відсутність та відсутність ОСОБА_5 .  
 
Про вказані обставини було наведено в апеляційній скарзі, проте суд апеляційної інстанції у постанові щодо вказаних обставин та наведених доводів жодної оцінки не дав, чим порушив норми процесуального права.
 
Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано 15 липня                     1999 року, саме з цієї дати вони проживали у спірному будинку, а з  26 серпня 1999 року була зареєстрована в ньому. 
 
Відповідач, як дружина власника 1/2 частини спірного будинку, на законній підставі набула право користування і проживання у вказаному будинку, оскільки 22 березня 1982 року ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прийняли в дар у рівних долях належний дарителю                ОСОБА_5 на праві особистої власності жилий будинок АДРЕСА_2 , який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 700 кв. м, а тому у ОСОБА_5 були відсутні підстави для здійснення іншого договору дарування житлового будинку від 29 червня 2016 року, оскільки він вказаний будинок уже подарував, та, відповідно, у позивача - відсутні підстави для набуття права власності на 1/2 частину будинку, яка належить чоловіку відповідача - ОСОБА_6 Договір дарування від 22 березня 1982 року є дійсним.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Хустського районного суду Закарпатської області.
08 вересня 2018 року справа надійшла Верховного Суду.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2019 року, у зв`язку із звільненням у відставку судді Лесько А . О., справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
29 червня 2016 року ОСОБА_5 на підставі договору дарування                                від 29 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н. П. та зареєстрованого за реєстровим № 1211, подарував будинок АДРЕСА_1 , який йому належить на праві власності (1/2 частини на праві особистої власності  на підставі свідоцтва  про право власності на нерухоме майно  видане Боронявською сільською радою Хустського району Закарпатської області від 27 березня 2008 року згідно з рішенням Боронявської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 24 листопада 2000 року № 35, а інша 1/2 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н. П. від 10 червня 2016 року за реєстровим № 1109) ОСОБА_1 
З 26 серпня 1999 року у спірному будинку зареєстрована ОСОБА_5 .   
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Боронявської сільської ради                             від 20 липня 2016 року № 1323 ОСОБА_5 фактично проживає із своїм чоловіком ОСОБА_3 у новозбудованому житловому будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до акта обстеження дворогосподарства ОСОБА_5 від 03 жовтня 2016 року ОСОБА_5 проживає по АДРЕСА_3 .
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Матеріали справи містять договір дарування  від 22 березня 1982 року, за умовами якого  ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прийняли в дар у рівних долях належний дарителю ОСОБА_5 на праві особистої власності жилий будинок АДРЕСА_2 і розташований на присадибній земельній ділянці розміром 700 кв. м; жилий будинок належить дарителю ОСОБА_5 на підставі запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Боронявської сільської ради народних депутатів за № 222, що підтверджується довідкою виконавчого комітету № 519 від 21 травня 1981 року; зміст статей 101, 182, 226 ЦК УРСР сторонам роз`яснено; цей договір нотаріально посвідчений виконавчим комітетом Боронявської сільської ради народних депутатів; договір підписали сторони власноручно у присутності секретаря виконкому; договір зареєстрований у книзі запису нотаріальних дій під № 9, у визнанні недійсним якого рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня                   2016 року, ухваленим у справі № 713/4612/2012 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відмовлено.
Згідно зі статтею 246 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається  укладеним  з  моменту  передачі майна обдарованому.
Відповідно до частини першої статті 128 ЦК УРСР Право власності (право оперативного  управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо  інше  не передбачено законом або договором.
Згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи судами редакції) доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналогічну норму містить і частина шоста статті 81 ЦПК України.
Ухвалюючи рішення по суті заявлених вимог суди не звернули уваги на те, що 1/2 частина спірного будинку була набута у власність ще у 1982 році чоловіком відповідача ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 22 березня                1982 року,у визнанні недійсним якого рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2016 року відмовлено, в результаті чого дійшли помилкових висновків про наявність правових підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком, при цьому хибно застосували до виниклих правовідносин статті 71, 72, 107 ЖК УРСР. 
За вказаних обставин, Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України установлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково й ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Таким чином, рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають фактичним обставинам справи встановленим судами, вирішуючи спір суди неправильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення спору по суті заявлених вимог, що в силу вимог статті 412 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. 
 
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представника  ОСОБА_4 задовольнити. 

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2018 року скасувати.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                                                 С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко                                                                                                     
                                                                                                            В. П. Курило