Справа № 164/1907/19 	Головуючий у 1 інстанції: Токарська І. С. 	
Провадження № 22-ц/802/280/20  Категорія: 114 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
25 лютого 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К., 
секретар судового засідання – Концевич Я.О., 
з участю заявника – ОСОБА_1 ,
представника заявника – ОСОБА_2 , 
заінтересованої особи – ОСОБА_3 ,
представника заінтересованої особи – Кушнірука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою заінтересованої особи – ОСОБА_3 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 11 грудня 2019 року,   

                                          В С Т А Н О В И В :
12 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, яку мотивує тим, що із ОСОБА_3 вони до 04.03.2019 перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилося двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ще з 2017 року шлюбні відносини між ними фактично припинено, оскільки між ними почали виникати сварки, які переросли у серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_3 стала дуже агресивною, він погрожував фізичною розправою їй і дітям. 
Вона зазнає постійного психологічного тиску та фізичного насилля зі сторони колишнього чоловіка, на її адресу надходять погрози вбивством як у телефонних розмовах, так і текстовими повідомленнями, з приводу чого вона неодноразово зверталася до працівників міліції, а постановою суду від 22.02.2018 ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.
Із січня 2019 року ОСОБА_3 не проживає за місцем реєстрації, але після її звернення до суду із позовом про поділ спільного майна погрози відновилися і 16 квітня 2019 року він увірвався в будинок та почав словесно ображати, погрожувати фізичною розправою, штовхав та наносив удари, а за побиття її відкрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 125 КК України і справа перебуває на розгляді у суді.
Вона хвилюється за своє життя та життя дітей, оскільки вони постійно перебувають у стресі, діти бояться батька і вона звернулася до комісії Маневицької РДА щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , оскільки він не проявляє батьківської турботи, а також своїми діями порушує їх емоційний стан. 
Ураховуючи наведене, наявність психологічного та фізичного насильства, що чинить ОСОБА_3 відносно неї та дітей, а також виражені ним словесні погрози, просила видати стосовно нього обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким встановити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки: 
- заборонити перебувати у місці її проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонити наближатися на відстань менше 50 метрів до місця її проживання (перебування), інших місць частого відвідування;
- заборонити з нею вести листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку.
Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 11 грудня 2019 року заяву задоволено.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , яким визначено на строк шість місяців наступні тимчасові обмеження:
- заборонено перебувати у місці проживання (реєстрації) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонено наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонено особисто контактувати із ОСОБА_1 , вести листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку.
В апеляційній скарзі заінтересована особа ОСОБА_3 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову в задоволенні заяви  ОСОБА_1 ..
Відзив на апеляційну скаргу заявник ОСОБА_1 не подавала.
У судовому засіданні заінтересована особа та його представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.
Заявник та її представник апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з таких підстав.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із триваючого і системного характеру протиправних дій ОСОБА_3 , для запобігання ризику продовження останнім таких дій по відношенню до заявниці і дітей та з метою захисту їх прав і свобод дійшов  висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису.
Проте, такі висновки зроблені помилково, з неповним з`ясуванням обставин справи.
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Маневицького районного суду від 04.03.2019 (а.с.5). 
У шлюбі у них народилося двоє дітей – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6, 7).
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ствердили, що вони являються співвласниками будинку АДРЕСА_1 , у якій з січня 2019 року ОСОБА_3 фактично не проживає, а проживає ОСОБА_1 з дітьми.
Із матеріалів справи вбачається, що заявник на підтвердження факту неправомірних дій ОСОБА_3 щодо неї подала копію постанови суду від 22.02.2018, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу; копію поданої нею органам поліції заяви про вчинення кримінального правопорушення від 16.04.2019; адресовані на її ім`я відповіді органів поліції по зверненнях від 10.08.2019 та 16.04.2019;  копію її пояснень органам поліції по факту 22.08.2019; відомості про звернення до органів поліції (а.с.10, 13, 16-18, 22, 42).
Щодо постанови суду від 22.02.2018 (а.с.10), то на дату звернення ОСОБА_1 із цією заявою – 12.11.2019, ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.39 КУпАП вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню.
Будь-які інші належні, допустимі та достовірні докази про вчинення насильства ОСОБА_3 заявником не надані.
Із повідомлення Маневицького відділу поліції від 03.12.2019 вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до працівників поліції (а.с.42).
Разом із тим, зазначені відомості не містять доказів про те, що ці звернення були пов`язані саме із умисними діями ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 , не містять даних про те, які саме дії вчинялися, чи були вони ініційовані саме ОСОБА_3 або чи не є такі дії наслідком неправомірних дій і зі сторони ОСОБА_1 та чи можна перераховані звернення пов`язувати саме із насильством у сім`ї.
Колегія суддів не приймає подані заявником ОСОБА_1 її пояснення слідочому ОСОБА_8 , як потерпілої (а.с.22), як доказ вчинення ОСОБА_3 22.08.2019 насильства щодо заявника, оскільки доводи про наявність кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням заявника не є доказом вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Наявними матеріалами справи не встановлено випадків, які б можна було охарактеризувати як домашнє насильство зі сторони ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , а також ризиків настання насильства у майбутньому. 
Натомість, у судовому засіданні встановлено наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тривалих неприязних особистих стосунків та наявність між ними спору щодо володіння спільним будинком і правом проживання у ньому, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для видачі обмежувального припису зроблені з неповним з`ясуванням обставин справи, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд   
                                            П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 11 грудня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа – ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий – суддя  

Судді